V. 13. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. I) 



antingen alldeles saknas eller äro helt svagt antydda 1 ); se bilderna 26, tafl. II 

 och 37, tafl. III. Såsom redan förut har blifvit påpekadt, saknas deremot 

 honungsfläcken aldrig; och anstälda undersökningar hafva visat, att detsamma 

 är förhållandet äfven med honungskörtlarne. Sådana finnas af fullt normal be- 

 skaffenhet äfven hos de blommor, som alldeles sakna honungsstreck. 



I sammanhang med det som nu blifvit sagdt, må nämnas, att hos hög- 

 sommarblommande exemplar kan man — visserligen blott i sällsynta undan- 

 tagsfall — på ett och samma stånd finna blommor med helt olika färgteckning. 

 Bilden 36 åskådliggör för oss ett dylikt förhållande. De tre blombärande skot- 

 ten A, B och C hafva alla vuxit samtidigt (d. 14 Aug. 1894) på ett och 

 samma exemplar. Jämföra vi de tre fullvuxna blommorna, a, b och c, så finna 

 vi, att deras blomkronor representera tre olika färgtyper, nämligen a den öfver- 

 vägande hvita-, b den till två tredjedelar violetta och en tredjedel hvita, samt 

 c den helt violetta. Se vi åter på de unga, nyutslagna blommorna, a, b' och 

 c, representera de två olika typer, nämligen den helt hvita och den delvis 

 hvita och delvis violetta. Det exemplar, efter hvilket dessa bilder äro teck- 

 nade, har vuxit på ett fullkomligt solöppet, mot söder sluttande ställe 2 ). Att 

 den starka värmen varit den väsentliga orsaken till nu skildrade, egendomliga 

 fenomen, synes framgå deraf, att i fråga varande exemplar blott under den 

 varmaste tiden på sommaren visade detsamma; såväl förut på våren och för- 

 sommaren, som efteråt, på sensommaren, bar det (fullt utbildade) blommor 

 af blott en färg, nämligen den hel-violetta. 



Att stark värme inverkar ofördelaktigt på blombildningen hos Viola tri- 

 color framgår äfven deraf, att hos sådana exemplar som gro på försommaren 

 och som komma i blomning på högsommaren, äro äfven de först framkom- 

 mande blommorna oansenliga och färgsvaga, under det att hos sådana exem- 

 plar, som få sina första blommor på våren eller på hösten, de första blommorna 

 regelmässigt äro ansenliga och färgrika. 



Om blomkronan må ytterligare anföras, att hennes anthesis varar ungefär 

 en veckas tid. Under anthesens första 2 — 3 dagar utföra kronbladen tydliga 

 sömnrörelser, nyktitropiska nutationsrörelser. Vid skymningens inbrott böja sig 

 de två öfversta kronbladen framåt, så att bladskifvorna komma att intaga ett 

 nästan horisontalt läge med ryggsidan uppåt. De begge sidokronbladen böja 

 sig inåt, så att bladskifvorna närma sig hvarandra, dock utan att på långt när 

 träffas. Det nedersta kronbladets skifva böjer sig något efter längden med 

 sidokanterna uppåt, så att den får en svagt rännformig gestalt 3 ). Genom dessa 

 bladrörelser blir blomman om natten visserligen ej fullt sluten, men dock be- 

 tydligt mindre öppen än om dagen, och sålunda dess pollen och dess pistill 



1 ) De första blommorna af denna beskaffenhet, som jag sett, erhöllos redan vid midsom- 

 marstiden 1894 från Tullgam af Arffurstarne Gustaf Adolf och Wilhelm. 



2 ) Likaså ett annat, hos hvilket olikfärgade, tullvuxna blommor uppträdde. 



3 ) Så vidt jag af literaturen kunnat finna hafva dessa kronbladens rörelser hos V. tricolor 

 hittills alldeles undgått uppmärksamheten. Royer (i Ann. d. se. nat. Bot. V Ser. Tome 9. 1868) 

 och Hansgirg (i Sitz. -ber. d. Kgl. Böhm. Ges. d. Wiss. Mat.-Nat. Cl. 1889. II), som utförligt 

 behandla blommornas sömnrörelser, nämna dem icke; och den senare författaren anför (1. c. sid. 

 325) V. tricolor särskildt bland de växter, som hafva icke sofvande »agamotropiska» blommor. 



