V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER. I. 19 



hvilka bärstamma från den del af öfverhuden, som bekläder kanten af märkes- 

 öppningen. Cellerna, som hafva ytterväggarne försedda med helt små, papill- 

 formiga utskott (se bild. 20, förstor. Y')> ära ofärgade så till innehåll som vägg, 

 hvadan märkesläppen mot det gulgröna (eller gulaktiga) stifthufvudet ter sig 

 hvit; se bilderna 16 och 19. Cellernas anordning är sädan, att de uti läppens 

 mellersta parti bilda fem (eller fyra) skikt öfver hvarandra. Det öfversta och 

 det understa skiktets celler äro helt korta; det näst öfversta och näst understa 

 skiktets äro betydligt längre; och det mellerstas äro ännu något mera ut- 

 dragna på längden; jfr. bild. 19 /, den mellersta delen, samt bild. 20, de venstra 

 tvåtredjedelarne af bilden. Läppens sidopartier bestå af tre cellskikt, ett mel- 

 lersta af längre celler, samt ett öfre och ett undre af något kortare sådana; jfr. 

 bilderna 19 och 20. 



Redan af den nu skildrade byggnaden hos märkesläppen framgår, att den 

 ej kan hafva den rörlighet, som F. Hildebrand, J. Sachs och Herm. Muller m. 

 fl. tillägga densamma. 1 ) Direkta försök, företagna upprepade gånger, hafva också 

 bekräftat, att den ej eger någon nämnvärd grad af rörlighet (böjlighet). Ett 

 märkesöppningens tillslutande genom läppen, då en insekt, som sugit honungs- 

 saft ur sporren, drager sugorganet tillbaka, eger sålunda ej rum; lika litet 

 som en »inpressning» i märkeshålan (genom läppens supponerade rörlighet) af 

 på läppen befintligt frömjöl. 1 ) Att blommans eget frömjöl ej föres in i mär- 

 kesöppningen vid insektsbesöken beror i väsentlig mån på tillvaron af den ledgång 

 på stiftets nedersta del, som jag förut beskrifvit. Då insekten vid sitt besök för att 

 vinna honung förer in sitt hufvud i blommans midt, träffar han på stifthufvudets 

 främre, nedre del. Ett mycket måttligt tryck på denna del af pistillen för- 

 orsakar — såsom man genom direkt försök lätt skall finna — att stiftet böjer 

 sig vid ledgången så starkt uppåt, att det nästan antager en upprat ställning. 

 Ett fullt tillräckligt tryck för åstadkommande af denna stiftställning utöfvar ock- 

 så insekten; och följden blir, att märkesöppningen och läppen, som ju äro be- 

 lägna i stifthufvudets främre del, upplyftas så mycket, att de undgå att kom- 

 ma i beröring med det pollen, som insektens snabel blir behäftad med, då den 

 på sin väg till och från sporrens öfre del passerar genom blommans pollen- 

 magasin. Att läppen — utan att tjena som tillslutningsklaff för märkesöppnin- 

 gen — dock vid upprat ställning af stiftet redan genom sin form och sitt läge 

 i sin mån bidrager till att förhindra sjelfpollinationen, är påtagligt. — 



Beträffande blommornas och insekternas inbördes förhållande hafva 

 följande iakttagelser blifvit gjorda på spontana exemplar af V. tricolor (L.) f. 

 versicolor Wittr. i Berganiska trädgården år 1895. Iakttagelserna äro verk- 

 ställda under soliga dagar mellan kl. 10 f. m. och 5 e. m. 



För bestämningen af en stor del af de här nedan nämnda insektarterna, 

 liksom äfven af en del af dem, som längre fram komma att anföras, står jag 

 i tacksamhetsskuld hos min kollega vid Riksmuseum, professor Ch. Aurivillius. 



Redan den 7 Maj befunnos två humlearter, nämligen Bombus muscorum 

 L. och B. spec, besöka de då fåtaliga blommorna, sugande honung. De sutto 



*) Jämför ofvan sid. 8, der en kort redogörelse lemnas för F. Hildebrands uppfattning af 

 den läpplika klaffens (»lippenartige Klappe») natur. 



