V- B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 29 



grandiflora begaf sig Pieris brassiccE till Dictamnus albus L. ß purpureus och 

 derefter till Malva moschata L. Vid midten af Juli iakttogos Bombus subter- 

 rånens L. (i upprat ställning) och B. hypnorum L. såsom blombesökare; mot 

 slutet af Augusti B. terrestris L. 



Sporrarne af 50 blommor undersöktes d. 18 Juni med afseende på före- 

 komst af inbrottshål, och befunnos alla oskadda. 



5. Viola latisepala Wettst. 



Blommans byggnad öfverensstämmer i allt väsentligt med den hos V. tri- 

 color. Äfven pollenkornens beskaffenhet är densamma som hos typisk V. tri- 

 color. Sålunda finnas dels fyrsidiga och dels tresidiga pollenkorn, men inga 

 femsidiga. Pollenmagasinet är längre än hos V. tricolor (jfr. bild. 84, tafl. VII 

 med bild. 5, tafl. I); sporren likaså, utan att dock vara så starkt utvecklad 

 som hos V. calcarata L. och V. cornuta L. 



Några iakttagelser från växtens hemtrakter, Balkanhalföns fjäll, öfver för- 

 hållandet mellan blommorna och insektverlden föreligga icke. Dylika hafva 

 blifvit gjorda i Bergianska trädgården dagligen mellan kl. 1 1 f. m. och 4 

 e. m. den 18 — 23 Juni 1895, en tidpunkt då V. latisepala stod i fullt flor med 

 hundratals blommor och då vädret derjemte var soligt och varmt. 



Såsom korsbefruktning förmedlande insekter tjenstgjorde fjärilarne Vanessa 

 Urtica (L.), Argynnis latonia (L.), Pieris brassicce (L.) och Hesperia sylvanus 

 (Esp.), samt steklarne Bombus lapidarius L. och Megilla quadrimaculata Panz. 

 Den vigtigaste rolen spelade Vanessa Urtica och den dernäst vigtigaste måhända 

 Bombus lapidarius. Vanessa Urtica, nässelfjärilen, intog vid sina blombesök än 

 upprat och än omvänd ställning Från V. latisepala begåfvo sig nässelfjärilarne 

 ej sällan till den i närmaste granskapet växande V. cornuta L. och omvändt 

 från V. cornuta till V. latisepala '). Hos V. cornuta intog nässelfjärilen alltid 

 omvänd ställning vid honungssugningen, och detta äfven då den omedelbart 

 förut intagit upprat ställning vid besöken hos V. latisepala. Förklaringen af 

 detta förhållande ligger otvifvelaktigt deruti, att V. cornuta har mycket längre 

 sporre (och sålunda mera aflägset belägen nektar) än V. latisepala, hvadan 

 fjärilen hos den förra känner sig mera manad att intaga den för sugningen 

 beqvämare (omvända) ställningen, vid hvilken sugrörets hela längd bättre kan 

 tillgodogöras. 



De öfriga tre af de ofvan uppräknade lepidoptererna gjorde blott sällan 

 besök hos V. latisepala. Alla tre delade, på samma sätt som Vanessa urtica, 

 sina besök mellan V. latisepala och V. cornuta. Argynnis latonia intog vid 

 sugningen omvänd ställning; Hesperia sylvanus och Pieris brassicce deremot 

 upprat. Båda de ofvan nämnda hymenoptererna — äfven den jämförelsevis 

 korttungiga Megilla quadrimaculata — sögo i upprat ställning. 



') Om hybrider mellan V. cornuta L. och V. latisepala Wettst. se längre fram i texten samt 

 på taflorna VII och IX bilderna 89 — y2 och 125 — 131. 



4 



