V. B. WITTROCK. VIOI.A-STUDIER. I. 37 



allra flesta floror finner man den uppgiften, att V. tricolor är en enårig växt; menen 

 undersökning i naturen lär oss snart, att detta alldeles icke alltid är förhållandet. 



Visserligen är det sannt, att ej få V. tricolor-måiviå gro på våren eller 

 försommaren samt växa och blomstra under högsommar och eftersommar, för 

 att dö bort vid vinterns inbrott eller ofta redan tidigare. Men åtminstone här 

 i mellersta Sverige gror den öfvervägande mängden V. tricolor-kön i Augusti 

 och September och utvecklar under hösten små plantor, som bära några få 

 örtblad, men regelmessigt inga blommor. Efter att hafva öfvervintrat, ofta med 

 de gröna bladen nästan oskadda, fortsätta plantorna tillväxten tidigt på våren 

 i Mars eller April och börja att komma i blomning i April eller Maj. Blom- 

 ningen och fruktsättningen fortgå i de allra flesta fall blott till framåt midsom- 

 mar (eller ännu kortare), då växterna enligt regeln dö, påtagligen af brist på 

 tillräcklig fuktighet 1 ). Dessa V. tricolor-må\v\å äro sålunda efter det i flororna 

 vanligaste beteckningssättet tvååriga, eller — för att begagna den af Ascherson 

 föreslagna nomenklaturen-) — enåriga vinter-växter (»planta; annuse hiemantes»). 

 Såsom förut blifvit nämndt, fortlefva och blomstra en del individ, som kommit 

 att växa på ställen med djup och lagom fuktig jord, oafbrutet hela sommaren 

 och under gynsamma år långt fram på hösten ända in i November och De- 

 cember. Dessa individ kunna betraktas såsom tvååriga (efter Ascher sons no- 

 menklatur), då de ju lefva längre än 12 månader. 



Ett fåtal individ förhålla sig så, att de efter en blomstringsperiod på vå- 

 ren och försommaren vissna ned under högsommaren till sin allra största del, 

 men fortlefva i roten och den nedersta delen af stammen. På hösten utveckla 

 de från denna stamdel nya skott, hvilka dels (vid särskildt gynsamma väder- 

 leksförhållanden) alstra blommor redan samma år. och dels vintra öfver för att 

 fortsätta utvecklingen ett följande år. Dessa V. /rzco/or-individ blifva sålunda 

 åtminstone treåriga. Detta sist omnämnda utvecklingssätt förekommer väsent- 

 ligen hos sådana exemplar, som växa i sandblandad jordmån med något fuktig 

 botten. Dylika exemplar bilda öfvergången till de violer, som växa i nästan 

 ren sand, ofta flygsand, 



de psammofila Viola tricolor-formerna. 



Dessa särdeles intressanta former förekomma vid eller nära hafsstränderna 

 flerstädes på Gotland och i Skåne, på talrika ställen i Danmark 3 ) såväl på 

 öarne som i synnerhet på Jutland, vid Tysklands Östersjö- och Nordsjökust, 

 samt vid Hollands, Belgiens och norra Frankrikes kuster. 



') Då de flesta V. /nVo/or-exemplaren växa på bergiga ställen i grund jordmån, falla de 

 lätt öfter för den här norraalt återkommande starka torkan på försommaren. 



2 ) P. Ascherson. Flor. d. Prov. Brandenburg, 1864. Sid. 16. 



3 ) Enligt exemplar i Köpenhamns universitets musei-herbarium; enligt uppgifter i J. Lange, 

 Dansk Flora, /|.:de Udg., sid. 654; samt enligt exemplar från olika delar af Jutland, meddelade 

 af amanuens H. Dahlstedt och kollega N. G. W. Lagerstedt. 



E. Warming gör i iDe psammofile Formationer i Danmark» sid. 193 följande uttalande. 

 •i Viola tricolor varierer meget baade i Blomsterfarve og andet, og fortjener en grundig Under- 

 sögelse; den synes att kunne blive flcraarig i Sandflugt, og i altfald kan den, naar den bliver 

 begravet af Sandet ved biege (etiolerede) Lavbladskud strasbe op til Lyset. (Se Raunki^r, 

 Vesterhavets Öst- og Sydkysts Vegetation, p. 358.)» Raunki.ers här nämnda arbete har det ej 

 varit mig förunnadt att se. 



5 



