V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER. I. 43 



Härmed hänger så tillsamman, att, då växten togs upp ur marken, på hvilken 

 grenarne legat horisontalt utbredda, dessa af sig sjelfva böjde sig starkt nedåt. 

 Och detta fenomen iakttogs ej blott hos ifrågavarande exemplar, utan äfven 

 hos flera andra, som upptogos samtidigt. Framhållas må särskildt, att grenarne 

 alldeles ej voro slappa, utan fullt turgescenta. Fenomenet gjorde på mig ett 

 intryck, som om grenarne genom egen, inneboende kraft sträfvade att böja sig 

 nedåt och att sålunda, tätt tryckta mot marken, vinna ett väl skyddadt vinter- 

 läge. Det hela erinrade mig lifligt om de iakttagelser jag för åtskilliga år sedan 

 gjort dels på bladen hos vissa växter — exempelvis Hypochceris macnlata L. 

 och Geum urbanum L. — hvilka om senhösten böja sina bladskaft nedåt, så 

 att bladskifvans öfre del pressas mot marken, dels på skotten hos Ranunculiis 

 ficaria L., hvilka under vårens tidigare skede likaledes antaga en mot jorden 

 starkt böjd ställning 1 ). 



Hufvudfiguren i textbilden 4 visar oss en fullvuxen, säkerligen flerårig 

 planta af V. tricolor * coniophila, tagen under senare hälften af Augusti på 

 Gotland vid Lilla Gåsmora å Färön. Den växte der, jemte många andra af 

 samma beskaffenhet, på en låg flygsandsdrifva. Markens yta. då växten var 

 ung, befann sig vid den nedersta punkterade linien, märkt med a. Det af 

 växten som ligger nedom denna linie, är dels det hypokotyla internodiet, dels 

 roten, som här finnes tecknad blott till sin öfversta del, men som i verklig- 

 heten egt en längd af drygt 3 decimeter. Hvad som ligger ofvanom linien 

 a! tillhör — med undantag af de små birotbildningarne — växtens skottsystem 

 hvilket, då växten togs upp, var täckt af sand (flygsand) ända upp till den 

 streckade linien a '"■ Betrakta vi detta skottsystem närmare, se vi lätt, att det 

 består af två slags vegetativa skott, nämligen dels underjordiska, bleka, dels 

 ofvanjordiska, gröna. Af det förra slaget äro flera, rs, ännu helt och hållet 

 dolda under marken. De bära mycket små, nästan syllika, ofärgade lågblad 

 och hafva toppen hakeformigt krökt, i likhet med växande underjordiska skott 

 hos så många andra växtarter. Äfven lågbladen hafva — åtminstone under 

 tillväxttiden — topparne krökta; se sy å bilderna ap. Skottet rs' har just 

 hunnit med sin öfversta del upp öfver sandens yta, och detta har haft till följd, 

 att denna del börjat antaga grön färg samt alstra gröna örtblad, i stället för 

 färglösa lågblad. De nu beskrifna underjordiska skotten äro alla bildade under 

 den löpande vegetations-perioden och skulle, om växten fått lefva, hafva föl- 

 jande vegetationsperiod förlängt sig ofvan jord till gröna, örtblad och blommor 

 bärande skott. Till tidigare vegetationsperioder höra deremot de underjord- 

 skott, som redan nu fortsättas uppåt, ofvan jordytan, af gröna örtbladskott. 

 Dessa underjordskott hafva, såsom naturligt är, förlorat sina lågblad, men ega 

 deremot här och der birötter, och dessa desto större ju längre ned i marken 

 rötternas vidfästningspunkt ligger. 



De ofvanjordiska vegetativa skotten äro, såsom bilden visar, ganska korta 

 och ej fullt uppräta, utan svagt knäformigt böjda just i jordbrynet. De upp- 

 bära hvar och en ett par florala grenar i blom- eller fruktstadiet. 



J ) V. Wittrock i Botan. Notiser 188;, sid. 256; Botan. Centralbl. 1883, Bd. 16, sid. 350. — 

 De mekaniska orsakerna till bladskaftens böjningar hafva diskuterats af N. Wille uti Öfversigt 

 af K. Vet. Akad. Förhandl. 1884, sid. 79—92. 



