44 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N:0 I. 



Att skottsystemet fått en beskaffenhet sådan som den nu beskrifna beror 

 derpå, att växten blifvit öfversandad af flygsand, och i föreliggande fall till och 

 med två särskilda gånger. Såsom ofvan blifvit nämndt, befann sig nämligen, 

 då växten var ung, jordytan vid den punkterade linien d. Vid en senare 

 period höjdes den genom af vinden tillförd flygsand c:a 7 centimeter till den 

 punkterade linien a". Strax ofvanför denna linie finnas ännu qvar tydliga rester 

 af gröna, örtbladbärande grenar, som vid den tidpunkten representerade växtens 

 ofvanjordiska system. Dessa grenar dränktes sedermera i sin ordning af en 

 ny flygsandsflod, som höjde marken nära 5 cm. till den nuvarande nivån (be- 

 tecknad med den streckade linien a '")-. 



Viola tricolor (L) * co7iiophila Wittr. har påtagligen, liksom åtskilliga andra 

 psammofila växter, en betydande förmåga att omedelbart tillpassa sig till i visst 

 afseende ändrade yttre förhållanden. Lefver stamsystemet ofvan jord, i åtnju- 

 tande af fullt ljus, så utvecklar det gröna skott, som bära örtblad och blom- 

 mor. Blir stammens växeplats underjordisk och sålunda afstängd från fullt ljus, 

 alstrar den vertikala, medelst långa internodier uppåtsträfvande skott, som, så 

 länge de växa i jorden, äro bleka och ega endast lågblad, men som, så snart 

 de hunnit ofvan jordbrynet, ändra sin natur till vanliga gröna, blad och blom- 

 mor bärande (Ijus-)skott. Att ett anlag till bildning af bleka lågbladskott finnes 

 inneboende hos växten kan man redan på förhand se derutaf, att stamsystemet 

 (såsom förut blifvit visadt) äfven under normala förhållanden alstrar ett eller 

 annat blekt, lågbladförande skott; dessa visserligen i andra afseenden olika de 

 genom öfversandning framlockade. 



För att blifva i tillfälle att ytterligare studera växtens förhållande vid 

 öfversandning, företog jag mig d. 18 September förlidet år, att medelst sållning 

 genom en hårsikt täcka öfver ett par kraftiga V-. tricolor * coniof>kila-exemp\ar 

 här i trädgården med ett 5 centimeter tjockt lager af finaste sand. Exempla- 

 ren voro planterade i sandblandad mylla och hade en ålder af något mer än 

 ett år. Den 4 November, då inträdd, temligen stark frost tillkännagaf vegeta- 

 tionsperiodens slut, tog jag upp ett af de öfversandade exemplaren. Ingen del 

 af växten hade ännu höjt sig öfver sandens yta. Exemplaret befanns då ega 

 den beskaffenhet som textbilden 5 utvisar. 



När växten öfversandades egde den tre starka, i liflig tillväxt stadda skott 

 — på bilden betecknade med ra — af hvilka ett, det till venster, bar blom- 

 mor. Skotten voro, såsom vanligt hos V. tricolor * coniophila, ej uppräta, 

 utan lutande. Då växten togs upp ur sanden, befanns det, att den öfre delen 

 af de tre skotten helt och hållet dött bort och till stor del (stamtopp, blad 

 och blommor) redan förmultnat. Den nedre delen af skotten hade visserligen 

 förlorat sina blad, men var i afseende på stampartiet fullt frisk. Detta ådaga- 

 lades bland annat derutaf, att från vissa af dess axiller utgingo nya, under 

 öfversandningstiden bildade, vegetativa skott, rs. Hvart och ett af de båda 

 gamla laterala skotten buro, såsom textbilden visar, två nya skott; det gamla 

 centrala skottet åter tre. De nya skotten utgingo ej från de gamlas nedre 

 axiller, utan från deras mellersta. 



Betrakta vi de nya skotten något närmare, så finna vi, 1:0 att skottens 

 såväl blad- som stamdelar äro bleka, etiolerade (dock ej alldeles färglösa); 2:0 



