V. B- WITTROCK. VIOLA -STUDIER t- 



49 



att skottens stamdel till en början vuxit något bågformigt nedåt och att den 

 sedan böjt sig uppåt med toppen; 3:0 att bladen på skottens nedre delar äro 

 betydligt reducerade (de bestå till väsentlig del af rudimentära stipelbildningar), 

 men att de på skottens öfversta delar ega normal form och nästan normal 

 storlek; samt 4:0 att birötter (delvis rätt starka) kommit till utveckling på de 

 gamla skottens nedersta delar. 



Vid jämförelse med utvecklingsgången hos spontana, af flygsand öfver- 

 sandade V. tricolor *co?iwJ>/iila-exemp]ar (se textbilden 4) finner man följande 

 likheter. Hos båda hafva till följd af öfversandningen de gamla skottens öfre 

 delar dött bort; hos båda hafva nya, bleka skott utvecklats ur en del af de 



Bild. 6. Viola tricolor (L.) *stenochila Wittr. var. depressa Wittr. 

 cp hufvudskott (caulis primarius); /> blomskaft (pedunculus). 

 Naturlig storlek. 



gamlas axiller; och hos båda hafva birotbildning från skottens äldre delar — 

 ej från de nya skotten — egt rum. Olikheterna äro följande. Hos de arti- 

 ficielt öfversandade exemplaren äro de nya skotten dubbelt bågböjda'på förut 

 beskrifvet sätt; ej raka och vertikala såsom hos de spontant öfversandade. Hos 

 de förra äro blott de nedre bladen reducerade (dock ej ända till lågbladstadiet), 

 men de öfre till formen normala; hos de senare äro alla bladen starkt reduce- 

 rade och det ända till fullständigt lågbladstadium. Att med full visshet säga, 

 hvarpå dessa olikheter bero, låter sig knappast göra. Sannolika orsaken synes 

 mig vara, att sandbetäckningen hos de artificielt öfversandade exemplaren var 

 för tunn i förhållande till exemplarens robusta byggnad. Att experimentet 



