50 ACTA HORTI BERG1ANI. BAND 2- NIO I. 



utfördes i slutet på vegetationsperioden och på exemplar som ej från början 

 vuxit i ren sand, kan måhända också hafva varit af något inflytande. — Min 

 afsigt är att fullfölja dessa försök, som lofva ytterligare resultat af intresse. 



För att ännu något närmare belysa de psammofila Violernas lefnadssätt må 

 ett par ord nämnas om V. tricolor (L.) *stenochila Wittr. var. depressa Wittr. 

 Denna form har sin hemort, liksom den förra, på Gotland, men ej i öns nord- 

 ligaste del, utan i dess sydligaste. I Bergianska trädgården har den varit un- 

 der odling två somrar. Såsom varietetsnamnet depressa vill antyda, ligger stam- 

 systemet hos denna Viola-form ännu fullständigare tryckt till marken än hos 

 öfriga psammofila Violer. Hos V. tricolor (L.) *coniophila Wittr., t. ex., sågo 

 vi, att det primära skottet var nästan upprätt (se textbilderna 2 och 3, cp). 

 Hos V. tricolor ''stenockila var. depressa åter böjer sig äfven detta skott ned 

 mot marken, så att det åtminstone delvis hvilar på densamma. Textbilden 

 6 visar oss två unga plantor från Bergianska trädgården af denna varietet. 

 Hos plantan A, som är blott föga utvecklad, har det primära skottet ännu 

 ej fullt intagit sin normala ställning. Men hos plantan B, som är i blom- 

 ningsstadiet (p p p antyda blomskaft), se vi hufvudskottet [cp) så starkt ned- 

 böjdt, att det vidrör marken med sin främre del. — V. tricolor *stenochila var. 

 depressa är i öfrigt en synnerligen småbladig och dvärgvuxen Viol, som kan betraktas 

 såsom en ytterlighetsform inom de psammofilt-xerofila Viola tricolor-termzxnzs grupp. 



2. Viola arvensis Murr. 



Mina iakttagelser öfver denna art gälla väsentligen underarten paténs Wittr., 

 som årligen förekommer spontan i riklig mängd i Bergianska trädgården. 



I hufvudsak äro förhållandena beträffande det vegetativa systemets morfo- 

 logi ungefär desamma som hos V. tricolor genuina. Såsom olikheter må på- 

 pekas, att mellanlederna ej blott mellan de två till tre första örtbladen utan 

 mellan de fem till sex första äro mycket korta; att blomskaft från hufvudaxeln 

 utvecklas först i det sjette till åttonde örtbladets bladveck, och blomskaft från 

 sidoaxlarne i det fjärde eller femte; samt att de laterala accessoriska grenarne 

 pläga vara något mera talrika — de finnas nämligen hos de nedre örtbladen 

 ej sällan till ett antal af två, en på hvar sida af den normala grenen. 



V. arvensis är oftare en enårig sommarväxt än V. tricolor. Men mycket 

 ofta uppträder den såsom enårig vinterväxt, i det att den gror på hösten, 

 öfvervintrar såsom ung planta och blommar redan tidigt på våren. Under- 

 stundom — på gynsamma lokaler — fortsätta dylika vinterexemplar att blomma 

 från våren ända långt ut på hösten (i Oktober), och kunna då betraktas 

 såsom tvååriga hapaxanthiska växter. Fleråriga V. arz< ens is -formet känner jag icke. 



Stipelbildningen är i allmänhet kraftigare än hos V. tricolor. Hos vissa 

 V. arvensis-iorm&r hör det till regeln, att stiplernas mellanflik har så godt som 

 alldeles samma form som och föga mindre storlek än örtbladskifvan ; se bild. 

 71, tafl. VI samt bilderna 197 och 209, tafl. XII. 



