52 ACTA HORTI BF.RGIANI. BAND 2. N:0 I. 



land och Tyskland. Genom byte med ett flertal af Europas botaniska träd- 

 gårdar har jag äfven varit i tillfälle att erhålla frön af Melanium-arter från 

 andra delar af jorden. 



Af de erhållna lefvande växterna har den allra största delen omedelbart 

 gjorts till föremål för undersökning, och, då så skäligt funnits, äfven för afbild- 

 ning. I några fall har en del af de erhållna plantorna användts till inplante- 

 ring i härvarande botaniska trädgård. Odling medelst sådd har alltid egt rum 

 af alla de mångtaliga former, utaf hvilka frön kommit mig tillhanda. Och då 

 nästan alla de här odlade Viola-formerna — om såningen verkställes tillräckligt 

 tidigt — gifva mogna frukter redan första året, har jag under de tre år jag 

 egnat åt Viola-studier varit i tillfälle att i många fall se och undersöka tre sär- 

 skilda generationer. 



Då den allra största delen af de här odlade Viola-formerna tillhör Viola 

 tricolors och V. arvensis' formkretsar, gäller hvad här kommer att meddelas 

 om organens föränderlighet eller oföränderlighet i främsta rummet dessa båda 

 arter. 



För att först nämna några ord om roten, så rättar sig graden af dess 

 utbildning nästan helt och hållet efter odlingsplatsens beskaffenhet. Odlas Violen 

 i djup, god och lagom fuktig jord, får den ett kraftigt rotsystem och blir (sär- 

 deles V. tricolor) mycket ofta tvåårig. Odlas den i grund och för torka utsatt 

 jord eller i hård och mager sådan, blir roten svag och enårig. Tre- eller fler- 

 årig kan roten blifva blott i djup och lös sandjord, helst der bottnen är något 

 fuktig. Då nu, såsom vi förut funnit, förhållandet är, att på sandiga hafs- 

 stränder normalt tre- eller fleråriga — äfven genom andra karakterer, t. ex. 

 birotbildning från stammen, utmärkta — V. tricohr-ioxvasx kommit till utveckling, 

 framgår häraf, att äfven rotsystemets beskaffenhet i vissa fall kan gifva karak- 

 terer af värde för systematiken. 



På stammens utveckling utöfvar växeplatsen ett liknande inflytande som 

 på roten. God jord gifver kraftig, starkt förgrenad och rikligt blombärande 

 stam; mager jord svag, föga grenig och fåblommig sådan. Karakterer, använd- 

 bara för systematiken, lemnar stammen blott sällan. Vissa Viola-former ut- 

 märka sig dock genom mer eller mindre nedböjd eller till och med nedliggande 

 stam, egendomligheter, som visat sig konstanta äfven vid odling. Att stammen 

 hos några (psammofila) former kan blifva flerårig är ofvan nämdt. 



Äfven örtbladen taga starkt intryck af växeplatsens beskaffenhet, och 

 detta särskildt hvad beträffar stiplerna. Hos uti särskildt näringsrik jord odlade 

 exemplar blifva stiplerna ej blott större, utan undergå äfven den formförändrin- 

 gen, att deras sidoflikar blifva flera. 



På blommornas beskaffenhet utöfvar deremot växeplatsens natur blott 

 ett ringa inflytande. Att blommorna blifva något större i rik och väl vattnad 

 jord än i mager och torr, ligger ju i sakens natur. Men mera värdt upp- 

 märksamhet är, att foderbladen hos i fet jord odlade exemplar ofta (om ej 

 alltid) tilltaga i storlek mer än blommans öfriga delar. Härigenom förryckes i 

 någon mån längdförhållandet dels mellan foderblad och kronblad i allmänhet, dels 

 särskildt mellan foderbladens bakåtriktade bihang och nedersta kronbladets 



