V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 53 



sporre; längdförhållanden, som af systematici ansetts gifva särdeles pålitliga 

 distinktiva karakterer '). 



Alla öfriga delar af blomman hafva deremot visat sig besitta en mycket 

 hög grad af oföränderlighet vid odling. Detta gäller äfven om hvad man må- 

 hända minst skulle vänta, kronbladens färg. Sår man frön af en V. tricolor med 

 trefärgade blommor, får man plantor med trefärgade blommor igen; sår man 

 frön af en gulblommig eller af en rödblommig eller af en hvitblommig, får man 

 plantor med resp. gula, röda eller hvita blommor igen. Jämför t. ex. bilden 

 40, tan. III och bilden 210, tafl. XII, som båda visa blommor af V. tricolor 

 f. ornatissima, den förra från ett spontant, jemtländskt moderexemplar, den 

 senare från ett i Bergianska trädgården odladt dotterexemplar; eller bilden 45, 

 tafl. IV och bilden 213, tafl. XII, som båda visa blommor af V. tricolor 

 *ammotropha, den förra från ett spontant, skånskt moderexemplar, den senare 

 från ett i Bergianska trädgården odladt dotterexemplar. — Då det gäller blom- 

 mans färg, måste man alltid hålla väl i minnet, hvad som förut (sid. 13) blif- 

 vit utförligt beskrifvet och starkt framhållet, att hos de allra flesta V. tricolor- 

 former hvarje enskild blomma i mycket väsentlig mån ändrar färg efter olika 

 ålder, liksom äfven att vår- och försommarblommor enligt regeln hafva en icke 

 obetydligt kraftigare färg än högsommar- (Juli) och eftersommar- (Augusti) 

 blommor. 



Såsom af afhandlingens morfologisk-biologiska del framgår, har det lyckats 

 mig, att hos blomman uppdaga en del organisationsförhållanden, som hittills ej 

 blifvit beaktade. Må det tillåtas mig att här särskildt erinra om pollenmaga- 

 sinet hos det nedersta kronbladet och dess byggnad, pollenkornens olikartade 

 dimorfism (eller trimorfism) samt stiftets och särskildt stifthufvudets så egendom- 

 liga, hos olika Viola-arter vexlande beskaffenhet. Alla dessa delar af blomman 

 hafva visat sig alldeles oberörda af de olika yttre förhållanden, uti hvilka plan- 

 torna genom odling blifvit försatta, och jag tvekar derföre ej att tillmäta dem 

 en synnerligt stor vigt såsom gifvande pålitliga karakterer, särskildt då det gäl- 

 ler att skilja systematiska enheter af något högre rang, sådana som underarter 

 och arter (exempelvis V. tricolor från V. arvensis). 



För åtskiljande af former af lägre rang, särskildt hos V. tricolor sens. str. 

 hafva äfven andra, från det fruktifikativa systemet hemtade karakterer visat sig 

 användbara; så t. ex. karakterer från honungsstreckens beskaffenhet (af att vara 

 enkla eller greniga 2 ) samt från kronbladens — isynnerhet de öfres — form 

 och riktning hos den fullvuxna blomman. 



Af allt hvad ofvan blifvit sagdt framgår, att äfven erfarenheten från odlings- 

 försöken gifvit vid handen, det de flesta och bästa karaktererna för ett urskil- 

 jande af ej blott arter, utan äfven underarter, varieteter och former inom Me- 

 /rt7««;«-sektionen hemtas från blomman och dess delar 3 ). 



1 ) Härmed vill jag icke hafva sagt, att ifrågavarande relativa längdförhållanden icke skulle 

 förtjena att beaktas af systematici; långt derifrån, blott att de ej alltid gifva så pålitliga karakte- 

 rer, som man hittills plägat antaga. 



2 ) Enkla äro honungsstrecken hos de flesta V. tricolor-former ; greniga deremot hos {.oma- 

 tissima, f. suboniatissima och subf. septentrionalis. 



3 ) En annan mening företrädes af M. Brenner, som uti af handlingen »Om några i Fin- 



7 



