V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 57 



mannia prope oppidum Westerås (Lector C. H. Johansson), in Sudermannia ad Tull- 

 garn (Principes regii Gustaf Adolf et Wilhelm), in Helsingia prope oppidum Söder- 

 hamn (Collega scholas A. A. Magnusson); in Norvegia ad Krokskoven in Ringerike 

 (Lector C. A. M. Lindman) et prope oppidum Mandal (Magister docens S. Murbeck). 



Denna sedan århundraden bekanta form 1 ) utmärker sig derigenom, att den 

 fullvuxna blomman har blott de begge öfversta kronbladen violetta, under det 

 att de tre nedre fortfarande äro gulhvita eller ljusgula 2 ); se bild. 21 — 23, tafl. 

 I. Hos den nyutslagna blomman äro de öfversta kronbladen nästan hvita; blott 

 en mycket svag skiftning i violett förefinnes; se bild. 22, den öfversta blom- 

 man och bild 25, tafl. II, blomman till höger. Ju äldre blomman blir, desto 

 mera framträder den violetta färgen (jfr. bild. 24, tafl. II, som visar en ett 

 par dagar gammal blomma); till dess slutligen, efter 4 — 5 dagars förlopp, denna 

 färg blir allenaherrskande. De tre nedre kronbladen behålla deremot i det 

 väsentliga ständigt den färg de från början egt, nämligen den gulhvita eller 

 ljusgula; blott en svag skiftning i violett tillkommer i vissa delar af bladkanten, 

 särskildt hos de mellersta kronbladen 3 ); se bild. 21 — 23 och 25. Honungs- 

 strecken äro enkla eller nästan enkla och regelmässigt 7 hos det nedersta kron- 

 bladet samt 3 hos de mellersta. Sällan träffar man 9 honungsstreck hos det 

 nedersta kronbladet, så som bilden 23 visar. De öfversta kronbladens violetta 

 färg är vanligen rätt kraftig samt gående i blått. Mera sällan har den en 

 mattare, mera i rödt gående färgton, så som hos den ovanligt storblommiga viol, 

 som finnes afbildad på tafl. II i bilden 25 4 ). 



På högsommaren träffas understundom V. tricolor * genuina f. typica med 

 blommor utan eller nästan utan honungsstreck. Bilden 26 visar två sådana 

 blommor, en yngre, A, och en äldre, B, som vuxit på samma stånd 5 ). Hos 

 den yngre saknas honungsstreck fullständigt; men hos den äldre finnas an- 

 tydningar till sådana på de begge mellersta kronbladen. 



I fråga varande Viola-form finnes otvifvelaktigt utbredd öfver nästan hela 

 vårt land. Här i Stockholmstrakten kan den dock knappast sägas vara all- 

 män. Om våren söker man den vanligen förgäfves, men på försommaren 

 träffar man enstaka exemplar, och på högsommaren samt hösten finner man 

 temligen talrika. I andra delar af vårt land uppträder V. tricolor f. typica 

 äfven som vårväxt De exemplar, som finnas återgifna i bild. 21 och 22, tafl. 

 I äro vårexemplar (18 2 /> 94) från trakten af Ämål. 



Mellanformer mellan f. typica och f. versicolor träffas ej sällan. De tre 



') Redan L. Fuchs — uti «De historia stirpium commentarii insignes, 1542 — om- 

 talar denna form. 



2 ) Vid färgbeskrifningen bortses alltid från honungstecknet, emedan detta hos alla former 

 är af väsentligen samma färg, nämligen höggult (honungsfläcken) och mörkviolett (honungs- 

 strecken). 



3 ) Sporren på det nedersta kronbladet är dock äfven hos denna form — liksom, enligt 

 hvad förut blifvit nämndt, hos alla andra — mer eller mindre violett; jfr. bild. 5 och 6, tafl. I. 



4 ) Denna viol härstammar från holmarne Fridö-klabbar utanför Tullgarn, och är lemnad 

 af Arffurstarne Gustaf Adolf och Wilhelm. 



6 ) Äfven dessa hafva erhållits från Tullgarn (iS l3 /7 94) af Arffurstarne Gustaf Adolf och 

 Wilhelm. 



