V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 69 



I »Koch's Syn. d. Deutsch, u. Schweiz. Flora, 3:te Aufl.» 1890, sid. 223 

 sammanfattar V. von Borbas under namn af V. tricolor L. var. maritima 

 Schweigg. Chlor. Boruss. en del violer, som efter all sannolikhet äro beslägtade 

 med våra psammofila former. De äro dels inlandsformer från Böhmen, dels, 

 och väsentligen, hafsstrandformer från dynerna i Preussen, Pommern och Meck- 

 lenburg. Såsom fyndort angifves äfven Helsingborg (utan att det omtalas, att 

 denna ort är belägen i Sverige). Om de derifrån erhållna exemplaren heter 

 det. »Sie sind dicht kurz-steifhaarig, aus einer Wurzel dichtrasig, vielstengelig, 

 die oberen Nebenblätter fast handförmig geteilt, Endzipfel ist nicht auffallend 

 grösser als die seitlichen, granzrandig oder schwach gekerbt.» Det säges 

 föröfrigt om var. maritima, att den står så nära V. hispida Lam., att det 

 måhända vore riktigare att föra den till sistnämnda art. Af allt detta fram- 

 går, att här ej kan vara fråga hvarken om V. * ammotropha eller om någon 

 af de båda andra af mig beskrifna psammofila Violerna *coniophila och 

 *stenochila. 



Uti J. Eriksons »Studier öfver Sandfloran i Östra Skåne» 1896, sid. 6 och 

 7 namnes, att på strandbranten mellan Knäbäck och Kivik samt på sandbac- 

 karne längs Segesholmsån mellan Herremöllan och Degeberga på ett afstånd 

 af -| — I mil från hafvet växer en V. tricolor, om hvilken ej något ytterli- 

 gare meddelas, men som af växeplatsen att döma sannolikt hör till någon af 

 de psammofila underarterna. 



Af Joh. Lange är beskrifven och atbildad uti Flora Danica, fasc. 45, sid. 

 4, tafl. 2647 en psammofil viol från vestra Jutlands sanddyner (Agger etc), som 

 synes vara temligen nära beslägtad med V. * ammotropha. Lange benämner den 

 V. tricolor (L.) var. arenaria Sond. och lemnar på densamma följande diagnos : 

 »caule gracili, inde a basi ramoso, humifuso; foliis inferioribus lineari-lanceolatis; 

 stipulis subpalmatisectis, segmentis angustissime linearibus; petalis pallide coeru- 

 leis v. lilacinis, calcare tenui elongato, corolla sepalis vix duplo longiore.» Af 

 denna diagnos, så väl som af den 1. c. lemnade, färglagda afbildningen, fram- 

 går att Langes var. arenaria skiljer sig från vår *ammotropha genom smalare 

 örtblad, nästan handlikt klufha stipler med mycket smalare, jemnbred ändflik, 

 blekt blå eller lilafärgad blomkrona, samt, efter afbildningarne att döma, genom 

 ej obetydligt tjockare sporre. Någon jämförelse mellan blommornas inre delar 

 (pollenmagasin, pistillens hufvud etc.) hos de i fråga varande violerna kan ej 

 verkställas, emedan de i Flora Danica lemnade bilderna ej äro nog detaljerade. 

 Huruvida Langes var. arenaria är identisk med Sonders y arenaria låter 

 sig ej med visshet afgöra; men sannolikt synes det ej, om man tolkar 

 Sonders i Flora Hamburgensis, sid. 137, gifna diagnos efter orden. Den har 

 följande lydelse. V. tricolor L. y arenaria, tenuis, puberula, erecta simplex vel 

 diffusa ramosissima, foliis lacinia stipularum media duplo angustioribus, petalis 

 subtricoloribus, calcare graciliore sublongiore.» Uti Haandb. i den Danske 

 Flora, 4:de Udg., sid. 654, uttalar Lange den förmodan, att den af honom be- 

 skrifna danska sandviolen »er maaské en egen art». 



