70 ACTA HORT1 BERGIANI. BAND 2- NIO I. 



Subspec. III. Viola tricolor (L.) :!: coniophila Wittr. nov. subspec. 



Ic. tab. X, fig. 153—159. 



V. perennans; caulibus adscendentibus, subtilissime hirtis vel sub- 

 glabris, partibus subterraneis glabris; foliis ovatis (infimis) — lanceolatis 

 (summis); margine petioli et stipularum subtiliter hirta; lamina foliorum 

 glabra vel subglabra; lacinia terminali stipulorum lineari-lanceolata inte- 

 gra; petalis supremis plerumque purpureo-violaceis, divergentibus, 

 sepalo supremo itaque (a fronte floris) visibili; petalo infimo (adulto) 

 dilutius purpureo-violaceo, lato, lamina triangulari-obcordata, striis ne- 

 ctareis sublongis, divergentibus, quattuor earum apice plerumque bifurca- 

 tis; calcare appendicibus sepalorum dimidio fere longiore; granulis pol- 

 linis plurimis tetragonis, paucis trigonis, paucissimis pentagonis; capite 

 pistilli a fronte viso lateribus concavis; genu styli parvo; collo pistilli 

 macula obscura destituto. 



Hab. in Gotlandia in insula Fårö ad Lilla Gåsmora, Ava, Promontorium Holm- 

 udden in locis arenosis — arena ex parte volatica — litoris Maris Baltici, ubi cl. adjunctus 

 K. Johansson anno 1890 primus invenit. Auetor plantam anno 1895 m üsdem locis 

 observavit seduloque ii studuit. Planta etiam in aliis locis arenosis insulfe Fårö, e. g. 

 inter Sudergärda et Vinor crescit (Adj. K. Johansson). 



Planta in horto botanico Bergiano annis 1894, 1895, 1896 eulta est. 



Subspecies-namnet coniophila är bildadt af grek. xo)>tg, stoft, och (pilog, 

 älskande, med anledning af växtens förekomst och trefnad i flygsand. 



Beträffande det vegetativa systemets beskaffenhet och utveckling torde få 

 hänvisas till den utförliga, af bilder beledsagade framställning häraf som är 

 lemnad ofvan sid. 38 — 49. Nu blott några ord om vidstående textbild 7. Den 

 föreställer ett äldre, temligen magert exemplar från Gotlands Fårö, hvilket en 

 gång blifvit öfversandadt af flygsand. 



Jordytan befann sig, då växten var ung, vid den punkt der hufvudroten 

 börjar. Då växten togs upp, låg jordytan vid den streckade linien. Bilden 

 visar större delen af hufvudroten med dess grenar samt en mindre del af stam- 

 systemet. De flesta af stamgrenarna hafva blifvit borttagna, för att bilden skulle 

 te sig redigare. På en del af de bleka, underjordiska grenarne se vi de ore- 

 gelmässigt anordnade birötterna. Vid den punkt, der grenarne utträda ur san- 

 den, finnes en knäformig böjning på desamma, som gör att de ofvanjordiska 

 skottpartien få en lutande ställning. Blommorna äro ovanligt små och detta 

 till följd af en långvarig torka, som herrskat före den tidpunkt, då växten togs 

 upp; jfr. blommorna i bilderna 153 — 159, tafl. X. 



Om det fruktifikativa systemets organ må följande nämnas. Foderbladen 

 äro mer än hälften så långa som kronbladen. Den unga blomkronan är liten 

 och blek; se bild. 153, tafl. X, den nedre blomman. Bild. 157 visar en nå- 

 got äldre, men ännu ej fullvuxen blomma; de begge öfre kronbladen hafva der 



