74 ACTA HORTI BERGIANI- BAND 2. N:0 I. 



Hab. in Gotlandia prope templum Sanda in colli arenoso (Licent. F. Ahlfven- 

 gren). 



Planta in horto botanico Bergiano annis 1894, 1895, 1896 culta est. 



V. *stenochila är något mera hårbeklädd än de båda syster-underarterna. 

 Ej blott bladskaftet och stiplerna, utan äfven bladskifvans kanter äro håriga. 

 Likaså är såväl stammen som nerverna på bladskifvans undersida småhåriga. 

 Hårigheten är dock i det hela föga betydlig, då den knappast kan iakttagas 

 med obeväpnadt öga. Örtbladens form hos växtens olika delar ses af bilderna 

 163 a — f, tafl. XI. Bilderna a— c visa blad från skottets nedersta del; de 

 hafva temligen breda, äggrunda skifvor och svagare utvecklade stipler. Bilderna 

 d och e äro hemtade från skottets mellersta del; de äro ovalt-lancettlika och 

 hafva väl utvecklade stipler. Bilden / tillhör skottets öfversta del och visar en 

 lancettlik bladskifva samt mångklufna, smalflikiga stipler. Stiplernas ändflik 

 är nästan alltid helbräddad. 



Blomkronan är redan hos den unga blomman temligen starkt färgad i 

 violett; se bild. 160, tafl. XI, den nedre blomman. Hos den fullvuxna blom- 

 man är blomkronans färg regelmässigt mörkt violett, isynnerhet hos de begge 

 öfversta kronbladen; se bild. 160, den öfre blomman. Kronbladen äro i all- 

 mänhet smala, och särskildt är detta förhållandet med det nedersta kronbladet, 

 »läppen» '); se bild. 160 och 161. Honungsfläcken och honungsstrecken äro 

 mer än vanligt starkt utvecklade. Sporren är omkring dubbelt så lång som 

 foderbladens bihang; se bild. 160 b. Pollenkornen förhälla sig på samma sätt 

 som hos V. *coniophila. Stiftets knä är litet, och dess hufvud har (framifrån 

 sedt) nästan raka sidor; se bild. 162. Mörk fläck på stifthalsen saknas. 



Den nu beskrifna hufvudformen af V. *stenockila förekommer på Gotland, 

 ett stycke inuti landet, vid Sanda kyrka. På hafsstranden ej långt derifrån, 

 vid Vestergarn, liksom äfven vid Rems i Vamlingbo, växer en afvikande form, 

 som må benämnas var. purpurella. 



V. tricolor (L.) *stenochila var. purpurella Wittr. n. var. 



Ic. tab. XI, fig. 165—168; tab. XIII, fig. 243 — 246. 



Var. petalis omnibus floris adulti subpurpureis vel purpurellis; peta- 

 lis supremis divergentibus ; horreolo pollinis subaperto vel aperto. 



Hab. in Gotlandia ad pagum Vestergarn paroecise ejusdem nominis et ad Rems 

 par. Vamlingbo in locis arenosis Maris Baltici (Adjunctus scholae K. Johansson). 



Planta in horto Bergiano annis 1895 et 1896 culta est. 



Kronbladen äro nästan purpurfärgade, de två öfre något kraftigare än de 

 tre nedre; se bild. 165, tafl. XI och bild. 243, tafl. XIII. De begge öfre 

 kronbladen äro mera divergerande än hos hufvudformen. Pollenmagasinet af- 

 viker väsentligt från den regelräta V. tricolor-typen, i det att det är nästan öp- 



') At detta förhållande har jag tagit anledning till underartens benämning sienochila, utaf 

 grek. o-zzvös, smal och yjikoq, läpp. 



