j6 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. NIO I. 



i fig. 247 — 250, tafl. XIII. Af dessa bilder framgår, att vi här hafva att göra 

 med en viol, nära beslägtad med V. stenochila; jfr. bild. 160 — 164, tafl. XI. 

 Det jämförelsevis smala nedersta kronbladet utmärker dem båda; likaså de långa 

 och kraftiga honungsstrecken. Äfven formen hos pistillen, sedd i profil, är 

 väsentligen densamma. Identiska synas de dock ej vara. Kronbladens (inkl. 

 sporrens) form och färg visa olikheter. Mörk fläck finnes hos den danska 

 violen, men ej hos den gotländska. Pistillhufvudena, sedda framifrån, te sig 

 olika. Emellertid — då jag ännu sett så helt litet af den danska violen — 

 anser jag det vara rättast att uppskjuta afgörandet af frågan om deras inbör- 

 des förvandtskap till kommande sommar, då jag har grundad förhoppning om 

 att få se talrika exemplar i blomning, nemligen dels de förlidet år planterade, 

 och dels sådana uppdragna ur frön, äfvenledes hemförda af kollega Lagerstedt. 



Uti »Flora der Ostfriesischen Inseln» 1881, sid. 48, beskrifver F. Buchenau 

 en på nämnde öar allmän Viola tricolor-form, som han anser vara identisk med 

 A. P. de Candolle's var. sabulosa (Prodr. syst. nat. regn. veget. I, 1824, pag. 

 304) och Dumortier's V. sabulosa (»Bouquet, pag. 40»). I »Flor. d. Nordwest- 

 deutschen Tiefebene», 1894, sid. 353 lemnar Buchenau följande beskrifhing af 

 denna växt. V. tricolor L. var. sabulosa Dumortier: Perennierende Pflanze, 

 Zeitstaude. Grundachsel unterirdisch sehr stark verzweigt; Stengel niederliegend; 

 Kronblätter gross, die oberen meist rotviolett, die seitlichen blass-blau-violett, das 

 untere anfangs weisslich, später blass violett mit Saftmalen und gelbem Schlünde, 

 seltener alle Kronblätter violett oder gelb.» Af denna samma viol meddelar 

 C. Verhoeff uti »Blum. u. Insekt, d. Ins. Norderney» 1893, tafl. IV några 

 analytiska afbildningar af blomman och dess delar. Visserligen äro dessa af- 

 bildningar påtagligen i icke ringa grad skematiska, men så mycket kan man 

 dock af dem — och af Buchenau's nyss citerade diagnos — sluta, att här vä- 

 sentligen är fråga om en psammofil viol, som står V. * stenochila nära. Den 

 sällan förekommande gulblommiga form, som Buchenau i diagnosen omnämner, 

 torde vara af annan natur, måhända en hybrid mellan V. arvensis Murr, (som 

 också förekommer på Nordfriesiska öarne) och den violettblommande sandviolen 1 ). 



För att i någon mån ytterligare förtydliga min uppfattning af förvandt- 

 skapsförhållandena mellan Viola tricolor's nu beskrifna underarter, varieteter och 

 former, tillåter jag mig att meddela efterföljande hypotetiska, genealogiska tafla. 



Af den redogörelse, som förut blifvit lemnad, för de systematiska enheter, 

 som jag vid undersökning i den lefvande naturen funnit inom Viola tricolor s 

 rika formkrets, framgår, att blomkronans färg här spelar en mycket stor rol 

 vid formbegränsningen. Vi hafva också sett, att den enskilda blomman un- 

 der sin utveckling regelmässigt och på ett i ögonen fallande sätt förändrar sin 



') Jämför hvad som längre fram säges om hybrider mellan V. arvensis Murr, och V. 

 *coniophila Wittr., samt af bildningarne 140 och 141 på taflan X. 



