V. R. WITTROCK. VIOLA.-TSUDIER l. bl 



den som sjelfständig art; så — förutom Mukray, 1. c. — Roemer & ScHULTEsi »C. 

 a. Linné, Syst. Veget. Ed. nov.», Vol. V, 1819; Presl i »Flora Cechica», 1819; 

 N. Lilja i »Skånes Flora», 1870; V. von Borbas i »Koch's Syn. d. Deutsch, 

 u. Schweiz. Fl.» 3:te Aufl. 1890; Pospical i »Fl. d. Oesterreich. Küstenl.», I, 1897. 



Äfven af V. arvensis finnas talrika former; i Skandinavien dock ej så 

 många som af V. tricolor. Alexis Jordan har uti »Obs. s. plus. plantes nouv. 

 d. 1. France, 2:me fragm. », 1846 med stor skarpsynthet urskiljt flera hithörande 

 s. k. »arter» '). Beskrifningarne och af bildningarne äro synnerligen noggranna 

 och utförliga, hvad beträffar de vegetativa organen samt blommans yttre de- 

 lar. Ät de inre delarne — pollenmagasinet, pollenkornen, stiftet och särskildt 

 stifthufvudet — har Jordan skänkt ingen eller endast otillräcklig uppmärksam- 

 het. Emellertid äro hans beskrifningar och bilder fullt tillräckliga för att lära 

 oss, att de af honom från Frankrike beskrifva »arterna» ej äro tillfinnandes i 

 Sverige, der de delvis ersättas af beslägtade former. 



Hos V. arvensis kunna för systematiken användbara karakterer erhållas 

 från ett stort antal af växtens organ. Så från stammen (inkl. grenarne), som 

 kan vara mer eller mindre upprat eller nästan nedliggande. Stiplerna — och 

 isynnerhet deras ändflik — • visa hos vissa former en starkare, hos andra en 

 svagare utbildning. Blomskaftens längd i förhållande till bladens och deras 

 riktning kunna någon gång lemna karakterer. Foderbladens längd i förhållande 

 till kronbladen och sporrens i förhållande till foderbladens bihang böra alltid 

 beaktas. Kronbladens färg och honungsstreckens utvecklingsgrad visa rätt an- 

 senliga skilnader. Äfven kronbladens riktning kan i vissa fall vara beaktans- 

 värd. Pollenmagasinets beskaffenhet gifver understundom karakterer. På for- 

 men af pistillens hals och hufvud bör alltid noga aktgifvas; likaså på när- eller 

 frånvaron af mörk fläck på pistillhalsen samt på märkesöppningens riktning. 



Då erfarenheten gifvit vid handen, att de af V. arvensis i naturen uppträ- 

 dande formerna i de flesta fall utmärka sig genom ett relativt stort antal distinktiva 

 karakterer, synes anledning föreligga att här urskilja ett större antal underarter 

 än hos V. tricolor. Deremot synes antalet af systematiska enheter af lägre 

 rang — varieteter och former — vara mindre. 



De här nedan beskrifna V. arzwisis-tormema. äro följande: underarten com- 

 munis med varieteten gotlandica ; underarten sublilacina med varieteten atropnr- 

 purascens; underarten paténs med varieteten scanica; underarten curtisepala med 

 varieteten clivorum samt underarten striolaia. 



Med undantag af underarten striolata och varieteten atropurpnrascens till- 

 höra de alla Sveriges flora. 



Subspec. I. Viola arvensis Murr, ^communis Wittr. nov. subspec. 



Ic. tab. V, fig. 50—62. 



V. annua vel rarius biennis; caulibus suberectis, parcius ramosis; la- 



') Jordans »arters motsvara i allmänhet hvad som nu plägar benämnas underarter 



