V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 83 



det nederstas skifva är omvändt hjertlikt triangelformig och har 5—7 korta 

 honungsstreck; se bild. 53. Sporren är något litet längre än foderbladens bi- 

 hang. Pollenmagasinet är vidöppet; se bild. 53. Stiftets knä är litet; se bild. 

 57 b. Stiftets hals lutar något framåt och saknar nästan alltid mörk fläck; 

 blott hos höstexemplar (i Oktober) har jag någon gång funnit denna tillstädes. 

 Stiftets hufvud är af medelstorlek. 



Viola arvensis Murr, communis Wittr. var. gotlandica Wittr. nov. var. 



Ic. tab. X, fig. 144 — 152. 



Var. stipulis plerumque magis evolutis; petalis supremis majoribus 

 non raro apice macula atropurpurea vel violacea notato (f. maculatd); 

 horreolo pollinis majore, non tam aperto; capite pistilli a latere viso an- 

 gustiore. 



Hab. in Gotlandia in locis cultis et ruderatis e. g. prope oppidum Visby (Ad- 

 junclus K. J. Johansson et auctor), ad Ava et Lilla Gåsmora insulae Farö (Adj. 

 K. J. Johansson et auctor), ad Golhem (Adj. K. J. Johansson); ad Gammelgarn et 

 in paroecia Rone etiam in campis arenosis (Adj. K. J. Johansson). 



Planta hrec in horto Bergiano annis 1895 et 1896 culta est. 



Stiplerna äro vanligen temligen starkt utvecklade; se bild. 148 c och 149 

 «, b, tafl. X. Blomfoderbladen vexla i hög grad i afseende på längd; jfr. 

 bild. 144 b — 147 b. Äfven blomkronans färg är mer än vanligt variabel. Kron- 

 bladen kunna vara nästan ofärgade — honungstecknet alltid frånräknadt — 

 (bild. 144), eller mer eller mindre gula (bild. 146), eller de tre nedre nästan ofär- 

 gade och de två öfre försedda med en violett — mörkt purpurfärgad fläck 

 i toppen (bild. 147, 149 och 150) '). Honungsstrecken kunna än vara rätt 

 starka (bild. 149), än helt svaga (bild. 144); någon gång kunna de helt och 

 hållet fattas (bild. 146). Pollenmagasinet är ej fullt så öppet som hos hufvud- 

 formen; jfr. bild. 53, tafl. V med bild. 151, tafl. X. Pistillens hufvud är, då 

 det ses från sidan, påfallande smalt (bild. 152 b). — ■ 



Från Gotska Sandön af kandidat C. Rosenberg meddelade V. arvensis- 

 exemplar höra sannolikt till denna varietet. En säker bestämning omöjliggjor- 

 des deraf, att de voro öfverblommade. 



Viola arvensis Murr. * communis Wittr. synes hafva en temligen nära slägtinge 

 uti Jordan's Viola segetalis (Observ. s. plus. plant. nouv. d. 1. France, 2:me fragm., 

 1846, pag. 12, pl. 1, fig. B 1 — 19). De vigtigaste olikheterna torde vara föl- 

 jande. Hos V. '"communis äro blomskaften nästan uppräta; hos V. segetalis 



') Äfven här torde blomkronfärgen besitta en icke ringa grad af ärftlighet. Hvad jag åt- 

 minstone en gång iakttagit är, att ur frön af individ med violettfläckiga blomkronor (f. maatlata) 

 framkommit individ med på lika sätt färgade blommor. 



