88 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. NiO I. 



äro ovanligt korta, omkring en tredjedel kortare än kronbladen (deraf namnet 

 curtisepald). De två öfversta kronbladen äro nästan uppräta, breda, omvändt 

 äggrunda samt halmgula eller mera sällan försedda med en stor purpurviolett 

 fläck (f. maculata); se bild. 196, 200 och 201. Det nedersta kronbladet är gul- 

 hvitt eller ljusgult med 5 — 7 tydliga, korta honungsstreck; dess skifva är tri- 

 angelformigt omvändt hjertlik eller nästan omvändt hjertlik; se bild. 198 och 

 202. Sporren är något längre än foderbladens bihang; se bild. 196 b och 

 200 b. Pollenmagasinet är icke fullt öppet, ofta blott halföppet; se bild. 198 

 och 202. Stiftets knä är litet; dess hals är upprat och saknar mörk fläck. 

 Pistillens hufvud är ovanligt stort; se bild. 199 och 203. 



Denna beskrifhing är uppgjord efter spontana höstexemplar från Gotland, 

 som i talrik mängd sändts mig lefvande af adjunkten K. Johansson. 



Vid odling ur frön i Bergianska trädgården visade det sig att sommar- 

 blommorna äfven hos denna underart äro betydligt svagare utvecklade än vår- 

 och höstblommorna. Af bilderna 220—224, tafl. XIII, som äro utförda i Juli 

 efter här odlade exemplar, se vi, att kronbladen äro smalare och blekare, att 

 pollenmagasinet är mera öppet samt att pistillens hufvud är relativt mindre. 



En viol, som synes mig böra betraktas såsom en varietet af denna un- 

 derart, växer ymnigt på backar och kullar vid Kallerstad nära Linköping, hvar- 

 ifrån jag erhållit talrika, såväl lefvande som pressade exemplar samt frön genom 

 professor A. G. Nathorst och direktör A. U. Westfelt. Efter sin ovanliga 

 växeplats må den benämnas var. clivorum (af lat. clivus, backe, kulle). 



V. arvensis Murr. *curtisepala Wittr. var. clivorum Wittr. nov. var. 



Ic. tab. XIII, fig. 225-233. 



Var. sepalis quarta — tertia parte brevioribus quam petalis (sepalis 

 florum aestivalium petalis interdum requilongis) ; petalis supremis angu- 

 stioribus, albiclis parte superiore violascenti; calcare appendicibus sepa- 

 lorum pequilongo vel paullo longiore; capite pistilli florum aestivalium 

 mediocri (florum autumnalium magno, ut in «). 



Hab. in Ostrogothia in clivis incultis ad Kallerstad prope oppidum Linköping 

 (Professor A. G. Nathorst, qui plantas nobis dedit, et Director A. U. Westfelt, 

 qui semina et plantas siccatas nobis benevole communicavit). Planta in horto botanico 

 Bergiano annis 1896 et 1897 culta est. 



Denna varietet skiljer sig från hufvudlbrmen genom något längre foderblad 

 (dock ej alltid; jfr. bild. 226 och 229, tafl. XIII); genom smalare öfre kronblad, 

 som äro svagt violett anlupna (se bild. 225, den fullt utbildade blomman, och 

 bild. 230), samt genom kortare sporre (se bild. 226 och 231). 



Äfven här är skilnaden mellan vår- och höst-formerna å ena sidan samt 

 sommarformen å den andra rätt betydlig. Bilderna 230 — 233 återgifva höst- 

 formen, bilderna 225 — 229 sommarformen. Hos den förra finna vi bredare blad, 

 större blommor, mindre öppet pollenmagasin (jfr. bild. 232 med bild. 227) samt 

 kraftigare utveckladt pistillhufvud (jfr. bild. 233 med bild. 228). 



