V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 89 



Direktör A. U. Westfelt har påpekat, att äfven hos denna varietet de 

 öfversta kronbladen stundom ega en mörkt violett fläck, om också helt liten. — 



Nu i fråga varande underart, curtisepala, utgör i mer än ett afseende ett 

 mellanting mellan V. arvensis och V. tricolor. Så genom sitt korta blomfoder, 

 sin medelstora, stundom lifligt färgade blomkrona samt sitt halföppna pollen- 

 magasin. Hvad som emellertid afgjordt anvisar honom plats inom V. arvensis' 

 formkrets är märkesläppens svaga utveckling och pollenkornens beskaffenhet; 

 dessa äro nämligen — ■ i öfverensstämmelse med arvensis-typen — femsidiga till 

 sitt flertal och fyrsidiga till sitt mindretal. 



Subspec. V. Viola arvensis Murr. *striolata Wittr. nov. subspec. 



Ic. tab. XII, fig. 204 — 209. 



V. amma; caulibus suberectis; lacinia terminali stipularum 

 magna, foliacea, crenata, foliorum infirnorum ovata, superiorum lanceo- 

 lata; flore minimo; sepalis quarta fere parte longioribus quam petalis; 

 petalis omnibus prorsus vergentibus — corolla itaque semper fere 

 semiclausa — (adultis) lilacinis, longitudinaliter striolatis, quattuor 

 superioribus striolis ternis, inferiore striolis quinque; lamina petali inferio- 

 ris obcordata; calcare appendicibus sepalorum paullulo longiore; genu 

 styli parvo; collo pistilli macula obscura destituto; capite pistilli a 

 latere viso angusto; orificio stigmatis magno. 



Patria ignota. Planta in horto botanico Bergiano annis 1895 et 1896 culta est. 

 Semina ex horto botanico Rostockensi — sub nomine V. reniformis R. Br. ') — ac- 

 cepimus. 



Denna lilla nätta viol har jag erhållit genom frön från botaniska träd- 

 gården i Rostock, under namn af V. reniformis R. Br. 



Stammen är upprat eller, då den blir äldre, af egen tyngd något nedlig- 

 gande. Stiplernas ändflik är mycket stor och bladskifvelik; se bild. 209. Det 

 händer till och med, att äfven en af de yttre sidoftikarne kan antaga blad- 

 skifveform; se bild. 208. Blommorna äro deremot mycket små. Blomfoder- 

 bladen äro alltid längre än kronbladen. Dessa äro — liksom hos V. *patens 

 — böjda något framåt, så att kronan ständigt är nästan halfsluten ; se bild. 

 205 c (de öfriga bilderna 205 och 204 visa blommorna mera öppna, än de äro 

 i naturen). Den fullvuxna blommans kronblad äro lilafärgade med violetta 

 längsstrimmor (deraf namnet striolata\ de två öfversta med tre strimmor hvar- 

 dera, de två mellersta med 3 — 4 hvardera samt det nedersta med 5 strimmor; 

 se bild. 204 och 205. Det nedersta kronbladets skifva är omvändt hjertlik, 

 och dess pollenmagasin är jämförelsevis stort; se bild. 206. Sporren är något 



') Viola reniformis R. Br. est species Nova-Hollandica, non ad sectionem Melanit DC. sed 

 ad sectionem Leptidii Ging, pertinens. 



