V. B. WITTROCK. VIOLA-STUD1ER I. 9 1 



arvensi)] granulis pollinis plerisque tetragonis, paucis pentagonis, paucis- 

 simis trigonis; labello stigmatis magno (ut in V. tricolore); orificio stig- 

 matis prorsum-deorsum vergente. 



Hab. in montanis et subalpinis Europa; centralis et auslralis. 



V. alpestris (DC.) nob. intager en medelställning mellan V. tricolor L. och 

 V. aiuetisis Murr. Den liknar den förra genom stor och väl utvecklad mär- 

 kesläpp (se bild. 76 och 79, tafl. VI och bild. 254, taft. XIV) och den senare 

 genom öppet eller halföppet pollenmagasin (se bild. 74, ~]"]\ och 253). I det 

 stora hela står den dock V. tricolor närmare än V. arvensis; ja, så nära, att 

 det lätt kan komma att visa sig — då dess formkrets blir fullständigare känd 

 — att dess former naturligast inordnas såsom underarter etc. under V. tri- 

 color (L.). 



Växtens karakterer äro, förutom de ofvan nämnda följande. Stammens 

 nedersta delar äro vanligen fleråriga. Foderbladen äro kortare än kronbladen. 

 Hos blomkronan är den gula färgen oftast öfvervägande. Af pollenkornen äro 

 de allra flesta fyrsidiga, få femsidiga och mycket få tresidiga. Märkesöppningen 

 vetter nedåt och framåt. 



Af V. alpestris känner jag, genom undersökning af lefvande exemplar, tre 

 underarter, nämligen en, V. *zermattensis nob. från Schweiz, en, V. *vallom- 

 brosana nob., från Toskana, och en, V. *snbarvensis nob., från botaniska träd- 

 gården i Cambridge. Utan tvifvel finnes i det centrala och sydliga Europas 

 bergstrakter ej få hithörande former. Sannolikt hör hit mer än en af Jordan's 

 »arter» (man skulle kunna ifrågasätta V. vivariensis, V. alpestris, V. flavescens, 

 V. Sagoti, V. Paillouxi, V. monticola Jord. 1. c, Fragm. I. & II, 1846); antag- 

 ligen också Kerner's V. polychroma (Sched. ad. Fl. exs. austr.-hungar. II, sid. 

 89, n:o 575, 1882); samt måhända äfven Schmidts V. saxatilis (Fl. Boern., 

 Cent. III, sid. 60, 1794). 



Subspec. I. Viola alpestris (DC.) Wittr. *zermattensis Wittr. 

 nov. subsp. 



Ic. tab. VI, fig. yj — 79. 



V. perennans ! ) ; caulibus adscendentibus vel suberectis ; pedunculis 

 suberectis, folia longe superantibus; foliis infimis cordatis, intermediis 

 subovatis, supremis lanceolatis; lacinia terminali stipulorum foliorum infe- 

 riorum lanceolato-ovali, parce crenata; lac. term. fol. superiorum lanceo- 

 lato-lineari, integra; sepalis duplo fere brevioribus quam petalis; peta- 

 lis supremis subanguste obovatis, erectis, (adultis) plerumque sub- 

 stramineis, rarius dilute violaceis; petalis tribus inferioribus flavo- 



') Planta hasc — more fere VioLc polychroma: Kern. — ramulis autumnalibus, basalibus, 

 foliosis (foliis cordatis, truncatis) hibernat. 



