100 ACTA HOKTI BERGIANI. BAND 2. NIO I. 



Skilnaderna mellan V. declinata W. & K. samt V. latisepala Wettst. äro 

 så betydliga, att jag ej tvekar att betrakta dessa båda violer såsom väl skiljda 

 arter 1 ). Om man läser de ofvan gifna beskrifningarna jemnsides, skall man 

 finna rätt ansenliga olikheter mellan dem såväl i afseende på det vegetativa, 

 som det florala systemets flesta organ. 



V. latisepala tillhör högfjällen i Vest- och Syd-Bosnien, Montenegro och 

 Nord-Albanien. Redan i Ost-Bosnien vidtager V. declinata (enl. Wettstein, 

 1. c), för att sedermera fortsätta österut. 



VIII. Viola munbyana boiss. & reut. 



Pugill. plant. nov. Africa; bor., pag. 15: 1852. 



Icou. tab. nostr. XI, fig. 173—177; fig- " et 12 paginaj 101. 



Additamentum ad descriptionem 1. c. datam. 



V. ad sectionem Melanii DC. (non ad sectionem Nomimii Ging.) 

 pertinens ; lamina petali infimi late obcordata vel subreniformi, obcordata, 

 striis nectareis 5—7, Stria intermedia plerumque postice elongata; canali 

 petali infimi penicillis pilorum brevium duobus lateralibus ornata; horreolo 

 pollinis subclauso, parvo; calcare recto vel sursum curvato; granulis pol- 

 linis plerisque pentagonis, ceteris tetragonis; genu styli submagno; collo 

 pistilli erecto macula obscura destituto ; capite pistilli vertice concava vel 

 rarius convexa, processibus maxillaribus magnis, valde hirsutis; orificio 

 stigmatis subparvo, prorsum-deorsum vergente. 



Planta in horto botanico Bergiano annis 1895 — 1897 culta est. Semina et ex 

 horto botanico Cantabrigiensi (Cambridge) Britannise et ex horto botanico Eblanensi 

 (Dublin, Glasnevin) accepimus. 



Uti ofvan citerade arbete uppgifva Boissier och Reuter, att V. munbyana 

 tillhör Viola-sektionen Nomimium. En blick på de bilder (175 och 177) af 

 pistillen, som jag lemnat å taflan XI, visar, att så ej kan vara förhållandet. 

 Att ofvanstäende uppgift af Boissier och Reuter snarast torde bero på en 

 misskrifning, kan med så godt som fullständig säkerhet slutas deraf, att Boissier 

 och Reuter, då det gäller att skilja arten från sina närmaste slägtingar, jämföra 

 den ej med Nomimium-arter, utan med två äkta Melanhim-a.r\.er, nämligen V. 

 cornuta L. och V. calcarata L. 



Till den af Boissier och Reuter 1. c. lemnade beskrifningen på växtens 

 vegetativa organ må följande tilläggas. Roten är en kraftig, djupgående, 

 perenn pålrot. Af stamsystemet öfvervintra dels nedre delarne af de under 

 den gångna vegetationsperioden blomalstrande långgrenarne, dels på hösten 



') Wettstein uttalar (1. c.) den mening, att V. latisepala bäst uppfattas såsom underart at 

 V. declinata. 



