V. B- WITTROCK. YIOLA-STUD1ER I. 



105 



tag endast för kejserl. botaniska trädgården i Petersburg, från hvilken såväl år 

 1895 som 1896 erhållits riktigt bestämda frön af V. altaica Ker. 



Till växtsätt liknar denna art genom sin krypande stam V. calcarata L., 

 från hvilken den i öfrigt är vida skiljd. 

 Blomskaften äro mycket långa och utgå 

 från korta, uppåtböjda, bladbärande gre- 

 nar, som utgöra fortsättningar af de 

 horizontalt krypande, perenna skotten; 

 se bild. 271. Stiplerna äro särdeles 

 karakteristiska. De äro ej parflikigt lyr- 

 formiga, såsom hos så många andra arter 

 af Metanium-gruppen, utan lancettlika 

 eller (mera sällan) omvändt äggrundt lan- 

 cettlika med 1 — 3, temligen stora såg- 

 tänder i hvardera kanten; se bild. 271 

 och 272, tan. XIV. 



Blommorna äro stora. Foderbladen 

 äro omkring hälften så långa som kron- 

 bladen. Deras bakåt riktade bihang 

 äro fint tandade (se bild. 276); i öfrigt 

 äro foderbladen helbräddade. Kronbladen , 

 äro antingen alla mörkt violetta (bild. j 

 271) eller de begge öfre halmgula och ; v 

 de tre nedre svafvelgula (bild. 275) 1 ). Wik 

 Honungsstrecken äro korta; några af 



dem äro gaffelgreniga. Sporren är myc- Bild _ ^ vioU aliaica Ker . f . flor . flavescentibus. 

 ket kort, knappast så lång som foder- Det nedersta kronbladet med honungsstreck) 

 bladens bihang. Pollenmagasinet är ej pollenmagasin och sporre. 4 gångers förstoring, 

 fullt slutet, stundom till och med mer 

 än halföppet; se bild. 273, tafl. XIV och textbild. 13. 

 Stiftets knä är vanligen medelstort; se bild. 274 b och 

 277 b. Understundom kan det dock vara ganska 

 stort; se textbild. 14. Pistillens hals, som saknar mörk 

 fläck, har en mycket karakteristisk uppsvallning framtill; 

 se bild. 274 b, 277 b och textbild. 14. Pistillens 

 hufvud, sedt framifrån, vexlar något till formen; jfr. 

 bilderna 274 a, 277 a och textbilden 14 (figuren 

 till höger). Underkäksutskotten äro temligen starka. 

 Märkesöppningen är temligen liten och vetter starkt 

 framåt. 



Arten har en mycket vidsträckt utbredning. Den 

 förekommer i södra Sibirien i Baikalländernas (Ledebour, Pistill sedd dels från sidan, 

 Flora rossica) och Altais fjälltrakter (Ledebour, Flora dels framifrån, 8 gånger 

 altaica, I), på Turkestans högfjäll (Regel 1. c), på förstorad. 



Kaukasus och i Armenien (Boissier, Flora orien- 



') Regel omnämner och atbildar, 1. c, äfven blommor med nästan hvita kronblad. 



Viola altaica Ker. 



