V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. IO7 



Från V. alpestris (DC.) härstammar (genom mellanformer som i denna 

 afhandling icke varit föremål för undersökning) sannolikt äfven den storblom- 

 miga, liksom V. alpestris (DC.) centraleuropeiska och subalpina, V. lutea Huds. 

 var. grandiflora (L., Vill.), den högst stående af alla typiskt gulblommiga violer. 



Den uti Europas sydostliga fjälltrakter hemmahörande V. declinata 

 Waldst. & Kit. står visserligen genom längre sporre och nästan slutet pollen- 

 magasin något högre än V. alpestris (DC), men visar i det hela så mycken 

 överensstämmelse med denna, att jag ej tvekar att anse henne som en V. al- 

 pestris-atkomlmg. Att V. declinata s närmaste granne på Balkanhalföns vestra 

 fjäll, V. latisepala Wettst., är en ännu något högre gren på samma stam, der- 

 om torde knappast finnas något tvifvel. 



Uti V. tricolor (L.) har helt visst den nord-franska V. liispida Lam. sin 

 rot, och detsamma torde äfven vara förhållandet med den nord-afrikanska V. 

 munbyana Boiss. & Reut. Denna senare står dock något mera aflägset. Ge- 

 nom sina större blommor, sin långa sporre och sitt särdeles väl utvecklade 

 stifthufvud intager hon en ej obetydligt högre ställning. 



Huruvida den alpina V. calcarata L. leder sin härstamning från V. alpestris 

 (DC), derom är jag tveksam. I alla händelser intager hon genom sina blom- 

 mors höga utveckling en afgjordt öfverordnad ställning på stamträdet. 



Den pyreneiska, likaledes högtstående V. cornuta L. x ) afviker i så många 

 och viktiga hänseenden från V. alpestristypen, att hon ej med skäl synes 

 kunna räknas till denna. Det samma gäller, om också ej i fullt lika hög grad, 

 om den asiatiska V. altaica Ker. 



IV. Om Melanium-hybrider. 



Ur andra grupper af slägtet Viola äro talrika hybrider bekanta. Ur grup- 

 pen Melanium deremot finnes knappast någon vetenskapligt beskrifven. Focke 

 (Die Pflanzen-Mischlinge, sid. 48, 1881) omtalar med särskild benämning blott 

 en enda, V. calcarata L. v. V. tricolor L. 



Att emellertid genom menniskans direkta eller indirekta åtgörande en stor 

 mängd Melaninni-hyhnå&x uppstått vid odling och förädling af trädgårds- 

 penséerna, har jag visat uti mina »Viola-studier II», 1896. Min afsigt är nu 

 dels att närmare beskrifva några hithörande kulturformer, dels — och i främsta 

 rummet — att redogöra för en del spontana hybrider, som jag funnit på Got- 

 lands Fårö under omständigheter, som varit särdeles gynsamma såväl för hybri- 

 dernas igenkännande såsom sådana som för den säkra bestämningen af deras 

 föräldrar. 



Först må omtalas, huru dessa Viola-hybrider, som dolt sig på ett så afsides 

 liggande ställe som Fårön, blifvit mig bekanta. Det förhåller sig härmed så, 



') Viola cornula's, liksom åtskilliga andra, hufvudsakligen sydeuropeiska Melanium-violers 

 fylogeni är föremål för behandling uti A. Thrraccianos afhandling »Le Viole ital. spett. al. 

 sez. Melanium DC. app. d. stud. filogen.-sistemat. » 



