V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIF.R I- 117 



Jämföra vi nu de båda hybriderna, som härstamma från V. cornuta L. 

 och V. latisepala Wettst. — dock på det sättet att den ena har V. cornuta 

 till moder och V. latisepala till fader, under det att den andra har V. latise- 

 pala till moder och V. cornuta till fader — så finna vi, att de visa en ganska 

 stor öfverensstämmelse. De likna hvarandra i väsentliga delar, så väl i afseende 

 på näringsorganens som i afseende på blomfodrets och blomkronans beskaffenhet. 

 Olikheterna beträffa förnämligast könsorganen i inskränkt mening. Den hybrid 

 som har V. cornuta till moder eger jemle de 4-sidiga pollenkornen äfven 3- 

 sidiga (liksom V. latisepala); den som har V. latisepala till moder eger jemte 

 de 4-sidiga äfven 5-sidiga (liksom V. cornuta). Hos den förra är pistillen genom 

 sin mörka halsfläck och genom märkesöppningens läge mera lik V. latisepala; 

 hos den senare liknar pistillen genom saknaden af halsfläck, hufvudets långsträckt- 

 het och märkesöppningens läge mera V. cornuta. Hos båda dessa hybrider 

 har sålunda den art, som haft den hanliga funktionen vid korsningen, öfvat 

 ett starkare inflytande på beskaffenheten af könsorganen hos den hybrida 

 afkomman. I det stora hela åter torde man med fullt skäl kunna säga, att 

 begge hybriderna mera brås på V. cornuta L. än på V. latisepala Wettst. 



Viola (x) Williamsii Wittr. nov. spec. hybr. 



Ic. tab. VIII, fig. 104 — 106. 



V. perennans; caulibus suberectis, fere glabris; foliis ovatis (infimis) 

 — lanceolato ovatis (superioribus), margine subtiliter hirta, pagina supe- 

 riore glabra, inferiore in nervis subtiliter hirta; stipulis ovatis vel lan 

 ceolato-ovatis, inciso-serratis, vel pinnato-partitis, lacinia terminali 

 lanceolata (saepius brevi-), integra; margine stipularum subtiliter hirta; 

 floribus magnis, odoris; sepalis dimidia fere parte brevioribus quam 

 petalis; petalis supremis late obovatis, apicibus paullulum divergen- 

 tibus, atroviolaceis; pet. tribus inferioribus atroviolaceis vel subviola- 

 ceis; lamina petali infimi subreniformi, striis nectareis basi ± confluen- 

 tibus; horreolo pollinis subclauso; canali petali infimi penicillis pilo- 

 rum brevium duobus låter al i bus pr sed i ta; calcare paullo longiore 

 quam appendicibus sepalorum; granulis pollinis partim tetragonis, 

 partim pentagonis (paucissimis interdum hexagonis), fere omnibus fer- 

 tilibus; genu styli mediocri; collo pistilli erecto, macula obscura ornato; 

 capite pistilli a fronte viso subquadrato angulis rotundatis, processibus 

 maxillaribus hirsutis; orificio stigmatis deorsum-subprorsum vergente. 



Planta ex origine hybrida, hybridisatione olim in Britannia ab hortulanis experi- 

 entissimis B. S. Williams, J. Grieve, Dicksons & C:o (cfr. Wittrock, Viola-studier 



'5 



