Att man vid en morfologisk indelning af de högre växternas väfnader i 

 första rummet har att åtskilja det system af högre differentierade väfna- 

 der, som bilda kärlsträngsystemet, från de till sin byggnad vanligen enklare 

 väfnader, som kallas grundväfnad och öfverhudväfnad, derom synas alla för- 

 fattare vara ense. Men med afseende på begränsningen mellan dessa väfnads- 

 system hafva olika meningar blifvit framstälda. En af de väsentligaste tviste- 

 punkterna beträffande denna begränsning är, huruvida en s. k. »förtjockningsring» 

 (Verdickungsring) på stammens tidigaste utvecklingsstadier är förhanden eller 

 icke, d. v. s. huruvida hela den zon, i hvilken kärlsträngar utbildas, bör anses 

 bildad af en från grundväfhaden skild väfnad. 



NÄGELI (io !), sid. 4) lägger utvecklingshistorien till grund för en indel- 

 ning af väfhaderna, i det han skiljer på protenkym, som direkt framgår ur ur- 

 meristemet, och epenkym, som bildas af »Cambium», hvarmed han i likhet med 

 äldre författare menar såväl kärlsträngarnes primära meristem, för hvilket Sachs 

 (15, sid. 90) sedermera infört benämningen prokambium, som också det sekun- 

 dära mellan bast och ved utbredda kambiet. Denna indelning angifver Nägelis 

 begränsning af grundväfnad och kärlsträngsväfnad. I stamspetsens meristem 

 finner Nägeli en krets af skilda prokambiesträngar, åtskilda af »Strahlenmeri- 

 stem», hvilket motsvarar de primära märgsträlarne. Dessa äro således enligt 

 Nägelis åsigt att räkna till grundväfnaden eller protenkymet. 



Till samma uppfattning kommer Frank (5, sid. 178), som hos Taxus funnit, 

 att prokambiesträngarne anläggas isolerade från hvarandra. 



Sanio (16, sid. 357; 17, sid. 165) åter försvarar uppfattningen om en 

 sammanhängande förtjockningsring, som dock ej bildar det tidigaste utvecklings- 

 stadiet. Först uppträda nämligen i urmeristemet strängar af en mer småcellig 

 väfnad, hvilka motsvara de blifvande bladspåren. Dessa strängar sammanbindas 

 snart genom liknande väfnad, så att en sluten ring, förtjockningsringen, kommer 

 till stånd. Genom en särskild differentiering inom denna väfnad uppstå pro- 

 kambiesträngarne, vare sig före eller efter väfnadens sammanslutning till en ring ä ). 

 Genom denna differentiering indelas förtjockningsringen i prokambiesträngar och 

 »Zwischengewebe», hvilket senare sålunda utgör de primära märgsträlarne, be- 

 traktade såsom genetiskt samhöriga med prokambiet. Detta »Zwischengewebe» 

 kan sedan direkt utbildas till hvilväfnad, som till sin form mer eller mindre 



') Siffrorna hänvisa till litcraturförteckningen. 

 2 ) So Sanio (16), sid. 360, 370, 375. 



