4 ACTA HORTI BERG1AN1. BAND 2. N:0 2. 



liknar grundväfnad, det kan utbildas till mekanisk väfnad (»Scheidegewebe»), 

 eller sekundärt ombildas genom uppträdandet af ett interfaskikularkambium. 



En härmed i hufvudsak öfverensstämmande beskrifning af kärlsträngsringens 

 uppkomstsätt lemnar Vöchting (21, sid. 434) beträffande Rhipsalideerna och 

 Raimann (ii, sid. 51) beträffande Aesculus. Emellertid betona dessa författare 

 ej så bestämdt som Sanio prokambiets uppkomst genom en särskild differen- 

 tieringsakt inom förtjockningsringens väfnad. Skilnaden mellan prokambium och 

 »Zwischengewebe» torde också hufvudsakligen framträda i deras följande olik- 

 artade utbildning. 



Rothert (12, sid. 14) har, anslutande sig till Sanios undersökningar, fram- 

 stält en konseqvent genomförd och till en egen terminologi ledande indelning 

 af stammens väfnader från rent morfologisk synpunkt. Han indelar väfnaderna 

 i bythom 1) eller grundväfnad och de sm om eller strängväfnad, och grundar 

 sin indelning i väfnadernas utveckling. Desmom är all väfnad som uppkommer 

 af desmogen 2 ), hvilket han definierar sålunda: »Das Desmogen ist ein Meri- 

 stem, das ausschliesslich (oder vorwiegend?) durch Längstheilungen gebildet wird» 

 (anf. st., sid. 17). Bythom är åter all väfnad af icke desmogent ursprung 3 ). 

 Denna indelning är således analog med Nägelis väfnadsindelning, men Rotherts 

 desmom är ett mycket vidsträcktare begrepp än Nägelis epenkym. 



Väfnadernas primära anordning angifver Rothert så: »In der Mehrzahl 

 der Stämme ist ein geschlossener Desmomring vorhanden, welcher sich aus 

 Strängen und Zwischengewebe zusammensetzt» (anf. st., sid. 29). Till desmomet 

 för emellertid Rothert, i öfverensstämmelse med den gifna definitionen deraf, 

 äfven väfnader utom kärlsträngsringen, såsom kollenkym- och sklerenkym- 

 strängar m. m. En indelning i märg, kärlsträngzon och bark är derför för 

 denne författare endast en topografisk indelning, icke en histologisk. 



Vill man vidhålla en morfologisk indelning af väfnaderna, torde man ej 

 kunna undgå att dela denna Rotherts uppfattning, då det är konstateradt, att 

 ej blott kollenkym- och sklerenkymsträngar, utan äfven strängar af verklig kärl- 

 strängsnatur kunna skilda från kärlsträngszonen uppstå i barken och i märgen. 

 Som exempel må nämnas de af Fischer (4) beskrifna periferiska silrörssträngarne 

 hos Cucurbitaceerna och de af Sanio (iS, sid. 213) noggrant undersökta »cn- 

 dogent» i märgen uppkommande kärlsträngarne hos Piperaceerna. 



Den genom Sanios undersökningar grundlagda uppfattningen af väfnadernas 

 begränsning har emellertid icke vunnit allmänt erkännande. Sålunda instämmer 

 Russow (13, sid. 179) visserligen i de af Sanio framlagda fakta, men vill icke 

 erkänna förtjockningsringen som en från det öfriga meristemet skild väfnad, utan 

 räknar de primära märgstrålarne med till grundväfnaden. 



Schmitz (19) kritiserar åter de af Sanio gjorda undersökningarne. Han 



') Denna term är förut af Russow (14, sid. 17) föreslagen i en annan betydelse, näm- 

 ligen för de element af den primära kärlsträngsväfnaden, i hvilka de specifika kärlsträngselementen 

 äro inbäddade. Dock synes han strax taga tillbaka den föreslagna benämningen och använder i 

 stället uttrycket »Leitzellen». 



-) Äfven denna term är införd af Russow (13, sid. 178), af hvilken den emellertid an- 

 vändes likbetydande med prokambium. 



3 ) Det är egendomligt för Rothert, att han hänför öfverhuden till grundväfnaden. 



