H. O. JUEL, DE TELA FIBROVASAU VERONIC.E LONGIEOU.K L. 5 



finner nämligen olikheten mellan elementen i Sanios »Vefdickungsring» och 

 grundväfnadens omgifvande element så ringa och öfvergången mellan dessa väf- 

 nader så småningom skeende, att han icke kan som skilda väfnader begränsa 

 dem från hvarandra. Den första tydliga differentieringen i meristemet inträder 

 fastmer först vid prokambiesträngarnes uppkomst, och de primära märgstrålarne 

 höra således till grundväfnaden. Denna uppfattning är densamma, som fram- 

 ställes af de Baky i hans Vergleichende Anatomie och synes vara den all- 

 männast antagna. 



Koch (7) har nyligen framlagt utförliga undersökningar öfver den första 

 väfnadsdifferentieringen hos Gymnospermerna, hvarigenom denna fråga erhåller 

 en ny belysning. Han kommer till det resultat, att först märgen, sedan barken 

 och öfverhuden differentiera sig ur urmeristemet i stamspetscn. Mellan dessa 

 qvarstår en rest af urmeristemet i form af en ringzon, i hvilken sedan differen- 

 tieringen af kärlsträngsväfnad inträder. Denna ringzon motsvarar hvad som förut 

 betecknats som fbrtjockningsring. Det synes nästan, som om detta borde i 

 hufvudsak gifva ett stöd åt den Sanio'ska uppfattningen. Men Koch anser det 

 icke berättigadt att betrakta denna ringformiga rest af urmeristemet som en 

 särskild väfnad (anf. st., sid. 553), och anser ej heller prokambicsträngarne som 

 en särskild väfnad, utan blott som en öfvergångsform eller modifikation af den 

 embryonala väfnaden, som förbereder sig till utbildandet af kärlsträngsväfnad 

 (anf. st., sid. 545)- Den första verkliga differentieringen inträder först med da- 

 nandet af kärlsträngselement. Man finner sålunda — en smula oväntadt — att 

 Kocn på grund af sina undersökningar ledes till ett resultat, som öfverens- 

 stämmer med Nägelis uppfattning. 



En från de hittills omnämnda ej oväsentligt afvikande indelning af stam- 

 mens väfnader användes af van Tieghem (20, sid. 280) och andra franske för- 

 fattare, hvilka först och främst indela stammen i »1'écorce» och »le cylindre 

 central». Detta är väl icke egentligen en histologisk, utan snarare en anatomisk 

 uppdelning, och torde såsom sådan hafva stöd i det utbildade tillståndet, då 

 kärlsträngzonen i allmänhet genom endodermis är mycket skarpare begränsad 

 mot barken, än emot märgen. I centralcylindern urskiljas emellertid som sär- 

 skilda väfnader kärlsträngarne och grundväfnaden, »le tissu conjonctif», hvilken 

 består af tre delar: pericykeln, eller det väfnadsskikt som ligger mellan endo- 

 dermis och kärlsträngarne, de primära märgstrålarne och märgen. Detta inne- 

 bär en ytterlig inskränkning af kärlsträngsväfnadens omfång. 



Pericykeln har gjorts till föremål för en särskild afhandling af Morot (8), 

 hvari redogöres för de olika funktioner och former, som denna väfnad kan an- 

 taga. Beträffande dess morfologiska natur kommer han till den slutsats, att 

 pericykeln är väl begränsad ej blott från barken, utan äfven från den innanför 

 belägna basten. Utvecklingen visar nämligen enligt Morot (anf. st., sid. 303), 

 att mellan prokambiesträngarne och endodermis alltid ') ett eller flere cellskikt 

 förefinnas, som utbildas till pericykeln, hvilken derför icke bör föras tillsammans 

 med kärlsträngsväfnadcn. 



Då så olikartade åsigter uttalas i detta ämne, så synes frågan om en 



1 ) Att detta icke alltid är fallet, visar förhållandet hos Veronica lonsrifolia. 



