H. O. JUEL, DE TELA FIBROVASAU VERONIC.E LONGIFOLl.E L. 9 



partierna icke i sin helhet motsvara bladspår, utan blott deras mellersta del. 

 Strax ofvan leden sammanslutes den sekundära vedringen åter. Sidodelarne af 

 märgkronepartierna sammanslutas äfven ett stycke ofvan leden och bilda sålunda 

 de laterala märgkronepartierna i detta internodium, under det det förras late- 

 rala partier här äro mediana. 



På ett mediant längdsnitt genom ett liknande basalt internodium finner 

 man märgen äfven här ganska väl begränsad från veddelen. Märgkroneskiktet 

 synes genom en tydlig gräns skildt från succedanveden. Denna afsmalnar, 

 såsom vi redan sett, uppåt och slutar i en spets vid bladspårets utträde, hvar- 

 igenom således märgkroneskiktet och bastskiktet komma att gränsa intill hvar- 

 andra i det utträdande bladspåret. Dettas veddel bildar sålunda endast en fort- 

 sättning af märgkronan (fig. 2). 



Då emellertid de basala internodier- 

 nas blad äro mindre utvecklade och af 

 kort varaktighet, kunde detta tänkas vara 

 anledningen till, att här stammens sekun- 

 dära ved ej fortsattes i bladskaftet. Ett yd< 

 längdsnitt genom ett af de öfre interno- ■[■■:.; 

 dierna visar emellertid i hufvudsak samma 

 byggnad af det utträdande bladspåret. £ ... 

 Märgkronan är här tjockare och omfattar y< f,m 

 ett större antal kärl, men äfven här är 

 densamma tydligt begränsad från den utan- 

 för belägna succedanveden. Denna aftar 

 uppåt i tjocklek, och dess element för- Fig. 2. Mediant längdsnitt genom spet- 

 ändras dervid till sin byggnad, i det sen af ett af ofvanjordstammens nedre inter- 



vedfibrerna ersättas af korta nätkärl som nodier (först. "-,")• 



,. c. , ■, , r r- 11 n 01 1 l' bark, e endodermis, / hast,.« 1 succe- 



ligga åtskilda af oforvedade celler; sålunda , , , ' , „ ,' ... 



"° danved, os bladsparets veddel = margkronan, 



öfvergar succedanvedskiktet uppåt i en „, „. Sr .„ 

 & i r ni mai g. 



väfnad af liknande byggnad som märg- 

 kronans yttre skikt (se nedan). Denna omvandlade fortsättning af succedan- 

 veden sträcker sig dock blott ett kort stycke upp i bladskaftet, der det upphör. 

 Följer man uppifrån och nedåt den till bladet gående vedsträngen, så finner 

 man, att densamma nedåt öfvergar endast i märgkroneskiktet. 



Äldre författare uppgifva, att blott märgkronan löper ut i bladen. Frank 

 (5, sid. 166) modifierar med anledning af sin undersökning af Taxus denna åsigt 

 derhän, att »alle durch verschiedene Organisation der Zellwände charakterisirten, 

 verschiedenartigen Schichten des Holzkörpers des Gefässbündels continuirlich bis 

 in die austretende Blattspur verfolgt werden können, nur dass an dieser Stelle 

 die Länge und Weite und die Natur der Membranen der einzelnen Fasern einer 

 Veränderung unterliegt». Förhållandet hos Veronica öfverensstämmer med detta 

 uttalande, men det är att märka, att succedanvedens fortsättning i bladskaftet 

 spelar en ganska underordnad roll. 



Kärlsträngsväfnadens element och dessas anordning i olika delaraf 

 kärlsträngsringen i ett af ofvanjordstammens nedre internodier. Bastens 

 af odifferentierad strängväfnad (kambiform, Leitzellen) bildade grundmassa innesluter 



%:0. 



ill l>s St' 



