II. O. IUEL, DE TELA HBROYASALl VERONIC.E LONGIEOLI.E L. 



orsaker, torde väl en experimentell metod erfordras '), men man bör dock äfven 

 derförutan med en viss grad af sannolikhet kunna draga slutsatser derom. 



Stammens äldsta internodier äro utbildade till rhizom och ega derför ana- 

 tomiska karaktärer, som framkallas dels af det underjordiska lefnadssättet, dels 

 af deras flerårighet. Dessa till stor del sekundärt inträdande egendomligheter 

 skola längre fram behandlas. Här vill jag deremot framhålla följande för- 

 hållanden. 



I öfre delen af ett rhizom- 

 internodium, der bladspärdelen 

 skiljer sig från märgkronans sido- 

 delar, visar det sig ofta, att 

 endast pä ena sidan om blad- 

 spåret en sådan sidodel är ut- 

 bildad (fig. 6). På motsva- 

 rande ställe på andra sidan 

 finnes väl ett skikt af oförvedad 

 strängväfnad, men inga deri 

 belägna spiralkärl, utan veden 

 är här blott succedanved. Här 

 stå således två på hvarandra 

 följande bladspår i förbindelse 

 med hvarandra genom endast 



en sidosträng af märgkronan, Fig. 6. Tvärsnitt (halfskematiskt) 



under det i stammens följande rhizomdel (först. \°). 



internodier denna förbindelse M median > D diagonal, L lateral del af kärlsträags- 



ringen ; mk märgkrona, sv succedanved. I veddelen äro 



cnom en horizontal 



endast märgkronans kärl tecknade. 



förmedlas genom två sådana 

 strängar. 



En annan olikhet ligger deruti, att i rhizominternodierna märgkronepar- 

 tierna hafva betydligt mindre omfång än i ofvanjordstammens lägre internodier 

 (fig. 6, M). Deras radiala utsträckning är i allmänhet betydligt mindre. Detta 

 kan emellertid lätt förklaras derigenom, att de blad, hvilkas bladspår de bilda, 

 äro reducerade. Men dessutom är den tangentiala utsträckningen af märgkrone- 

 partierna mycket ringare än hos ofvanjordiska internodier, under det de diago- 

 nala blott af succedanved bildade delarne äro så mycket större. 



Ett af den ofvanjordiska stammens öfre internodier visar ett motsatt för- 

 hållande i afseende på märgkronans utbildning (fig. 7). Den inre delen af ved- 

 ringen har nämligen här i sin helhet märgkronestruktur. Mellan märgen och 

 succedanveden ligger nämligen ett mer eller mindre tjockt kontinuerligt skikt af 

 tunnväggig strängväfnad, som innehåller radiala rader af spiralkärl. Dessa rader 

 äro i allmänhet ej obetydligt längre än i de lägre internodierna. En jemförelse 

 mellan märgkronans utbildning i de tre skilda regioner af stammen, som här 

 beskrifvits, visar sålunda att märgkronan under skottets utveckling utbreder sig 

 såväl i radial som tangential riktninsf. 



') Sådana experiment af stort intresse äro beträffande stammens anatomi under inflytande 

 af olika medier utförda af Costantin (Etude comparée des tiges aeriennes et souterraines des 

 dicotylédones. Ann. se. nat. (6), 16, 1883). 



