1(5 ACTA HÖRTt BERGIANt. BAND 1. NIO 2. 



eller är uppkommen genom sammansmältning af flere. För den senare upp- 

 fattningen talar måhända märgkronepartiernas form, emedan cle äro bredare och 

 mindre inskjutande mot märgen, än kärlsträngars primära veddelar eljes pläga 

 vara. Utvecklingshistorien gifver, såsom längre fram skall visas, intet positivt 

 stöd för denna uppfattning. Deremot synes en jemförelse med närstående växt- 

 typer af samma eller beslägtade familjer tala för densamma. 



Hos Antirrhinum ] ) bildas enligt Nägeli bladspåren af tre strängar, hos 

 Stacliys -) af tvä, hos Scopolina 3 ) af tre. Hos Bignoniaceerna inträda enligt 

 Hovelacque i hvarje blad tre eller flere strängar 4 ). 



Hos Rhinanthaceerna, som på grund af öfverenstämmelsen i bladställning 

 och i kärlsträngssystemets byggnad närmast äro att jemföra med Veronica, 

 framställes kärlsträngsringens sammansättning af Hovelacque (6, sid. 385) på föl- 

 jande sätt. Tvärsnittets diagonala delar intagas af fyra starkt utvecklade »fais- 

 ceaux réparateurs». I de laterala delarne finnas två »bändes libéro-ligneuses» 

 bestående af en eller två kärlsträngar. De mediana partierna bildas af två 

 andra »bändes libéro-ligneuses», i hvilka urskiljas »trois faisceaux serrés les uns 

 contre les autres, le median étant le plus développé», och dessa mediana grupper 

 af tre strängar bilda bladspåren. 



Enligt denna framställning skulle byggnaden hos Rhinanthaceernas kärl- 

 strängsring rätt mycket skilja sig från Veronica, framförallt genom närvaron af 

 de diagonala »faisceaux réparateurs». Det är att märka, att Hovelacque icke 

 anför någon egentlig motivering för den uppfattningen, att de uppräknade sär- 

 skilda partierna af ringen äro kärlsträngar. Hvad vidare de reparativa strän- 

 garne angår, så synes af Hovelacques beskrifning öfver utvecklingen (anf. st., 

 sid. 397) framgå, att dessa sakna primär veddel. På ett utvecklingsstadium, 

 der i de mediana och laterala partierna primära veddelar äro tydligt utvecklade, 

 finnas i de diagonala delarne inga kärl, men redan begynnande kambiala 

 delningar. Detta öfverensstämmer betydligt mera med förhållandet hos Veronica 

 (se längre fram), än man af hans beskrifning af det utbildade stadiet kunde 

 vänta. Hovelacques »faisceaux réparateurs» hos Rhinanthaceerna synas der- 

 igenom motsvara de diagonala partierna af kärlsträngsringen hos Veronica, och 

 man torde hafva anledning att hysa tvifvel om, att de äro särskilda kärl- 

 strängar. 



Kärlsträngsförlopp. Här kan naturligtvis endast blifva tal om märg- 

 kronesträngarnes förlopp. Hurudant detta är, framgår af beskrifningen öfver 

 märgkronans förhållande vid bladspårens utträde. I fig. 8 lemnas en bild af 

 förloppet i ofvanjordstammens nedre del. I stammens allra äldsta internodier 

 är förhållandet derutinnan afvikande, att den ena af de båda grenar, som om- 

 gifva bladspåret, bortfaller. I de öfre internodierna sammanflyta äter de skilda 

 strängarne med hvarandra. 



Der bladen äro kransstälda, ökas strängarnes antal, men förloppet är i 

 öfrigt oförändradt. 



') Nägeli (10), pl. XIII, fig. i, 3. 



2 ) Anf. st., pl. XV, fig. j. 



3 ) Anf. st., pl. III, fig. 7. 



4 ) HovELAcauE (6), fig. i, 4, 108. 



