H. O. JUEL, DE TELA F1BROVASALI VERONIC/E LONG1FOLLE L. 



17 



Enligt Nägeli är det förlopp, som jag funnit i stammens äldsta interno- 

 dier, det typiska hos den grupp, som han karakteriserar sålunda: »Blätter op- 

 ponirt, Spuren 1 -strängig». Han yttrar härom (10, sid. 96): »Die Stränge 

 biegen am zweituntern Knoten bald symmetrisch-convergirend, bald gleichwendig 

 aus . . . ; später bildet sich meistens an der Ausbiegungsstelle ein zweiter Schen- 

 kel, so dass der Strang gabelig wird und somit den untern rittlings umfasst.» 

 Bland växter af denna typ nämnes äfven Veronica i?icisa Ait. Enligt denna 

 uppfattning skulle af de båda sidosträngarne i ett märgkroneparti blott den ena 

 utgöra en fortsättning af nästa internodiums bladspår. I de fall, då båda strän- 

 garne äro lika utbildade, böra de väl dock kunna anses lik- 

 värdiga, äfven om differentieringen af kärl skulle inträda tidigare 

 i den ena än i den andra. 



Kärlsträngsförloppet hos närstående växttyper afviker ej 

 obetydligt och är i allmänhet mer kompliceradt än hos Veronica. l ) 

 Hos Bignoniaceerna förekomma i motsats till Veronica reparativa, 

 diagonalt belägna strängar, som omvexlande afgifva grenar åt 

 ena och andra sidan till bildande af alternerande bladpars spår- 

 strängar (se Hovelacque, anf. st., fig. 1, 4 m. fl.). Äfven hos 

 Antirrhinum finnas strängar, som synas motsvara dessa repara- 

 tiva strängar (se Nägeli, anf. st., pl. XIII, fig. 1, 3). Beträffan- 

 de de hos Veronica vid bladspårets utträdande qvarlemnade 

 sidosträngarne, så kunna dessa antingen betraktas endast som | 1Sv 

 grenar, som bladspåret afgifver till bildande af den ofvanför be- f or ] opp 

 lägna strängen; eller kunna de möjligen uppfattas som mot- 

 svarighet till de hos nyssnämnda växter förekommande reparativa strängarne, 

 hvilka här endast i sjelfva leden uppträda sjelfständigt, men för öfrigt äro 

 sammansmälta med bladspåren. 



litf 



Fig 8. Skema- 



Kärlsträngsväf nådens utveckling. 



För undersökningen af utvecklingshistorien hafva användts unga skott, som 

 under vintern utvecklats från rhizomdelarne af exemplar, som på hösten in- 

 flyttades i krukor. De undersökta internodierna hafva i allmänhet motsvarat 

 den utbildade stammens nedre delar. Vid undersökningen af de allra tidigaste 

 utvecklingsstadierna har jag efter inbäddning i paraffin framstält snitten med 

 mikrotom (Beckers) och färgat dem med Kongorödt. För studiet af mera 

 differentierade stadier har jag funnit det fördelaktigare att omgifva det friska 



') Den framställning af Rhinanthaceernas kärlsträngsförlopp, som lemnas af Hovelacqjje, 

 synes ej fullt tillförlitlig, dels på grund af mina ofvan anförda tvifvel beträffande de s. k. fais- 

 ceaux réparateurs, dels emedan bilden af kärlsträngsförloppet (anf. st., fig. 317) icke visar några 

 laterala strängar i internodiet, under det beskrifningen af tvärsnittet angifver förekomsten af 

 sådana (anf. st., sid. 385). 



3 



