20 ACTA HORTI BERGIANT. BAND. 2. N!0 2. 



Bastdelens utveckling. Det är nyss beskrifvet, huru silrören först bildas 

 i sammanhang med de primära veddelarne och huru silrör sedan bilda sig kring 

 hela kärlsträngsringen. Detta sker successivt, ty på ett yngre utvecklingsstadium 

 ligga silrörsgrupperna glest, men på ett senare ganska nära hvarandra. 



Dessa först utbildade silrörsgrupper ligga mycket nära den yttre gränsen 

 af kärlsträngsväfnaden, i det de i allmänhet äro skilda från endodermis blott 

 genom en enda cell (fig. 10). Och dessa yttre celler jemte de i samma tangen- 

 tialskikt belägna mellanliggande cellerna bilda här pericykeln (p). Anordningen 

 af cellerna på ett mycket ungt utvecklingsstadium (fig. lo) visar, att den utan- 

 för en silrörsgrupp belägna pericykelcellen ofta uppkommit genom delning af 

 samma modercell som bildat silröret, att den alltså tillhör silrörsgruppen. Detta 

 synes åtminstone hos Veronica icke tala för pericykelns egenskap af en morfo- 

 logiskt sjelfständig väfnad, utan att pericykeln här nödvändigt måste räknas 

 till kärlsträngsväfnaden. 



Under bastens följande utveckling synes zonen af silrörsgrupper förflyttad 

 inåt (fig. ii). Innanför den första silrörszonen hafva nämligen nu andra pro- 



[j[Fig. 10. Tvärsnitt genoraden 

 mediana delen af kärlsträngs- 

 ringen på ett mycket ungt ut- 

 vecklingsstadium (först. 3 y\ 



d kärlsträngsväfnad, c endoder- 

 mis, m märg, p pericykelcell, s 

 silrör, k det först utbildade kärlet. 



Fig. ii. Tvärsnitt genom 

 den mediana delen af kärl- 

 strängsringen på ett något 

 senare stadium (först. 3 "°). 



e endodermis, p pericykel, 

 s silrör, s' sannolikt oblitere- 

 radt silrör. 



kambieceller uppdelats i silrörsgrupper (s). De första mot pericykeln gränsande 

 silrörsgrupperna synas deremot icke till. Men vissa innanför pericykeln liggande 

 smärre cellgrupper (s) kunna med temligen stor sannolikhet antagas vara sådana 

 ursprungliga silrörsgrupper. Deras celler äro något sammantryckta, och den 

 för silrör utmärkande ljusbrytande membranen är ej för handen. De torde 

 således vara oblitererade silrörsgrupper. 



Då dessa först bildade silrörsgrupper redan före längdtillväxtens afslutande 

 och således inom en ganska kort tid förlora sin funktionsförmåga, kan detta 

 endast tydas som en följd af sjelfva längdtillväxten af internodiet. Denna obli- 

 teration är således fullkomligt analog med den, som enligt Fischer (4, sid. 45) 

 träffar de utanför kärlsträngarne belägna, under tillväxtperioden funktionerande 



