ACTA HORTI BERG1ANI. BAND 2. N:0 2. 



dessa utbildas sedan till kärl, som blifva ordnade i radiala rader. I de mellan 

 dessa radialrader belägna prokambiepartierna (pc) ske deremot i allmänhet inga 

 tangentiala delningar. De tahgentiala delningar, som föregå kärlbildningen, äro 

 tydligen icke successiva, utan inträda mer eller mindre samtidigt i fler utanför 

 hvarandra belägna prokambieceller. Om ett kambium kan således här icke 

 blifva tal. Men denna form af nybildning inom veddelen torde kunna beteck- 

 nas som ett förelöpande stadium till kambiet, en mellanform mellan vedbildning 

 genom prokambium och genom kambium. 



De primära veddelarne upptaga på tidiga utvecklingsstadier blott korta 

 sträckor af kärlsträngsringens omkrets, men småningom utbreder sig bildningen 

 af primära kärl åt sidorna, så att veddelarne tilltaga i vidd. De sålunna till- 

 kommande kärlen bilda emellertid icke skilda grupper så att här kunde blifva 

 tal om inskjutning af nya kärlsträngar. Endast strax under leden sker en tre- 

 delning af veddelen, hvilken, såsom redan förut är påpekadt, förbereder blad- 

 spårets utträde ur ringen. 



Den nyss beskrifna utbildningen af ra- 

 diala kärlrader fortsattes snart genom det 

 sammanhängande kambieskiktet, hvilket först 

 uppträder i bladspårdelarne, men snart sträc- 

 ker sig kring hela ringen. Till en början 

 kan kambiet bilda en vedväfnad af samma 

 byggnad som den förut bildade, cl. v. s. 

 med märgkronestruktur, som emellertid förr 

 eller senare aflöses af succedanved. I stam- 

 mens nedre delar inträder bildningen af sådan 

 Fig. 13. Tvärsnitt genom en dd afett ved förr < så att J de diagonala delarne, der 

 mediant kärlsträngsparti före kambiets upp- kambiets verksamhet sist inträder, endast 

 trädande (först. 3 £°). succedanved kommer till utbildning. I de 



r radiala cellrader, ) hvilka kärlbildning öfre internodierna fortsattes märgkronebild- 

 försiggå; pr mellanliggande prokambieväf- • ... . ,-11 ^ 1 •• 



00 ' ' . " ö . r ningen längre och bildar ett sammanhan- 



nad utan tangentiala delningar. ° ° 



gande, temligen tjockt skikt. 



I det utbildade internodiet består märgkronan af ett yttre skikt, inne- 

 hållande radiala kärlrader och ett inre, i hvilket inga kärl synas (fig. 3). Så- 

 som af den nu beskrifna utvecklingen framgår, måste dock äfven i den inre 

 delen kärl hafva funnits, ehuru de under den senare utvecklingen blifvit förstörda. 



Om märgkronans funktion. Raimann (ii) har hos ett större antal 

 dikotyla stammar konstaterat förekomsten af oförvedade element, »intraxyläres 

 Cambiform», i den primära veddelen, d. v. s. en sådan byggnad, som ofvan 

 betecknats som märgkronestruktur, och hvars allmänna utbredning redan varit 

 känd för föregående författare. I anslutning till spridda uppgifter af Vesque, 

 Petersen, Pax, m. fl. *) är Raimann benägen att uppfatta märgkronans oför- 

 vedade väfnad som en reducerad inre mjukbastdel. Såsom slutresultat af sin 



') Raimann, anf. st., sid. 41. 



