11. DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVICIS. 9 



nästan kontinuerliga serier leda upp till de högt utvecklade H. glomeratum 

 Froel., H. pubescens Lblm. och //. cymosum L. m. fl., leda äfven dylika serier, 

 ehuru mera atbrutna, från H. flagellare Willd. till H. collinum Gochn., isynner- 

 het till subsp. colliniforme N. et P. (mellan hvilken och H. flagellare Willd., såsom 

 N. et P. påvisat, flera slående likheter förefinnes) och från H. cernuum Fr. till de 

 egendomliga nordiska formerna med mer eller mindre halfröda blommor, såsom 

 H. Blyttianum Fr. 1 ), Kfuscum Vill. och //. croccum (Lblm.) (= //. decolorans Fr.). 

 Liksom H. cernuum Fr. i många afseenden tenderar åt H.fuscum Vill. *jemtlan- 

 dicum Norrl., tenderar H. *herjedalicum tydligt åt H. fusaim Vill. *flammeuin 

 Fr. och närstående och i vissa afseenden äfven åt H. croceum (Lblm.) samt åt 

 Ii. subdecolora?is Norrl. Såsom jag förut påpekat har H. *herjedalicum äfven 

 en viss likhet med H. flagellare Willd. och intressant nog äger en sådan 

 paralellism äfven rum mellan H. *flammeum Fr. och H. * 'colliniforme N. & P. 

 Och liksom H. cernuum Fr. och H. flagellare Willd. i flera afseenden äro 

 paralellformer, äger en dylik paralellism äfven rum mellan deras tydligt mot- 

 svarande, högre utvecklade former H. *jemtlandicum och H. '* 'colliniforme N. & P. 

 äfvensom H. * collinum Gochn. (ß. dimorphum Norrl.).-) På samma sätt är för- 

 hällandet mellan H. flagellare Willd. och H. stoloniflorum W. & K. å ena 

 sidan och H. collinum Gochn. samt H. aurantiacum L. å andra sidan. Den 

 rätta betydelsen af dessa intressanta och lärorika företeelser inom slägtet Hiera- 

 cium, hvilka visa, att den genetiska aftiniteten i en mängd fall icke löper paralell 

 med den morfologiska utbildningen och den deraf beroende systematiska aftini- 

 teten, har rektor S. Almquist, såsom jag anser mig här böra uttryckligen på- 

 peka, först framhållit, redan innan NÄGELi & Peter i sin monografi framstälde 

 samma åsigter och stödde dem med ytterligare en mängd talande bevis. 



Under min resa i Jemtland och Herjedalen 1890 påträffades denna intres- 

 santa form först sparsamt vid Svensta och sedan här och der vid vägkanterna 

 till Klöfsjö i sydligaste Jemtland, der den på sluttande ängsbackar på några 

 ställen uppträdde mycket ymnigt, på en lokal växande tillsammans med H. * "cer- 

 nuum Fr. Sedermera återfans den här och der i Herjedalen, såsom i närheten 

 af gränsen till Jemtland, vid Långa m. fl. andra ställen utefter allmänna lands- 

 vägen och ganska ymnigt vid Ljusnedals bruk på de fuktigare sluttningarne af 

 en liten ängsbacke. Arten synes sålunda ha en ganska omfattande spridning i 

 dessa båda landskap. Från något annat ställe känner jag den ej, men såsom 

 jag förut nämt är sannolikt, att H. *tenuiscapum Norrl. är en korresponde- 

 rande form. 



I Bergianska trädgården inplanterades i Augusti 1890 lefvande plantor, hvilka 

 jag sände från Ljusnedal. Arten trifves här bra och sprider sig kraftigt på ve- 

 getativ väg, sätter ymnigt med väl utbildade frukter och bibehåller i allt, utom 

 hvad gäller de vegetativa delarnes kraftigare utveckling, sina egendomligheter. 



') Se om användandet af delta namn såsom kollektivnamn i H. Dahlstedt, De nonnnllis Hier, 

 scand. in horto Berg. cullis. Acta hoiti Bergiani. Band I. N:o 7. 



-) Denna analogi har t. o. m. föranledt en så skarpsynt Ilieraciekännare som C. J. Lindeberg 

 att sammanföra denna och H. 'jenillaildieum till en art: II. elatnm Lbg. 



