II. DAHI.STKDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAV1C1S. 15 



kanten oregelbunden. De äro derjernte ofta med sina kanter svagt inrullade. 

 Utmärkande för formen äro de stora, breda och bredskaftade bladen, den 

 höga stjelken, den hopdragna vippan med korta och breda, mörka holkar, livars 

 fjäll äro trubbiga och i spetsen ej färgade eller endast svagt tjärfärgade, mörk- 

 gula stora korgar med ojemn kant till följd af blommornas oregelbundna ut- 

 bildning, ofta något inrullade ligulae med temligen kort bräm och lång pip, 

 af hvilka de yttre alltid äro undertill ostrierade, samt gula stift, hvilka äro rätt 

 långa och försedda med gula eller något orena, vid torkning ofta mörknande, 

 starkt tillbaka- och inrullade märkesflikar. 



Stolonerna bli på fuktiga ställen, der formen blir mest typisk, långa och 

 stor- samt långbladiga. På torrare ställen, der den äfven träffas, bli de kortare. 

 Här bli bladen spetsigare oah smalare, hvarigenom den får rätt stor habi- 

 tuel likhet med // *rhodolepis, från hvilken den, såsom jag påpekat, genast 

 skiljes genom sin mörka blomfärg, mörkare och grönare bladfärg, holkens form, 

 de okolorerade fjällspetsarne m. m. Trifves på både torrare och fuktiga ställen 

 men synes gerna uppträda på friska, gräsrikare marker. På dessa ställen får 

 den ett karaktäristiskt utseende genom ett ofta högt upp på stjelken, nära 

 vippan utbildadt, stort och temligen bredt blad. Vid torkning svartna bla- 

 den lätt. 



Anträffad i Hclsingland i närheten af Söderhamn vid Malenedal och Mj li- 

 sen (A. Magnusson), Jerfsö (Fr. Lönnkvist) och i Jcmtland vid Svensta, Åsarne 

 och Klöfsjö flerstädes riklig (förf). Under min resa i Herjedalen 1890 fann 

 jag den vid Långa, Valmåsen, Tännäs, i Funnäsdalen och vid Ljusnedals bruk, 

 på senare stället på en lokal i stora massor på friskare sluttningar af en ängs- 

 backe; vidare växer den vid Nilsvallen (F. Ahlberg). — En något afvikande 

 modifikation är anträffad i Torpen i södra Norge, vid Braenna, Hugelien och 

 Hugelissetern på Synsfjeld (förf.) samt vid Presterud (F. Ahlberg). Den är något 

 skild från den svenska formen genom rikligare, längre och finare, vanligen mörka 

 hår på inflorescensgrenar och holkar samt spädare växt, men torde endast böra 

 betraktas som en svagare utbildad paralellras. 



3. H. *islandicum (Lge). 



H. floribundum Wimm. var. islandica Lge, Islands Flora af Chr. Grönlund 

 1 88 1, p. tj. — H. floribundum Fl. dan. fasc. XVIII, tab. MMDCCCXXXIX 

 fig. 1 & 2. — H. suecicum Fr. var. islandica Lge, H. Strömfelt, Islands kärl- 

 växter i Öfversigt af Kgl. Vet.-Akad. förhandlingar n:o 8, p. 105, 1884. 



Caidis 15 — 30 ctm. altus ± erectus flexuosus v. basi decumbente adscen- 

 dens o — i-phyllus, basi pilis setulosis dilutis densis apicem versus setis densiusculis 

 crassis basi longa nigricante undique longissimis (usque ad 5 — 6 mm.) obtectus, 

 ceterum basi fere efloccosus medio parce sub anthela sparsim floccosus, deorsum 

 parce medio sparsim — densiuscule apice sat dense glandulosus. Stolones mediocres 

 — longi ± macrophylli epigad foliis nunc apicem versus decrescentibus nunc aequi- 

 longis ± lingulatis v. subhypogaei. Folia basolia exteriora subspathulata, inter- 



