II. DAHLSTEDI', ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVICIS. 19 



et marginem versus setoso-hirta, subtus in nervo mediano pilis longioribus 

 et ssape densioribus obsita. marginibus longius et dense ciliata, flocco omnino 

 destituta; caulinum magis pilosum basi semiamplexicaule, efloccosum, summum 

 minutum ipsa basi solum parcissime stellatum, ceterum nudum. Rliizoma repens 

 gracile. Stolones breves graciles subhypogaei foliis parum decrescentibus lingulatis 

 — spathulatis longe et anguste petiolatis instructi. Anthela composita paniculata 

 ± densa ramo uno alterove distante, ramis superantibus et pedunculis brevibus 

 leviter arcuatis sat dense glandulosis et pilis setulosis longis — longissimis (ad 

 4 mm.) sparsis — clensiusculis obsitis floccis parcis — sparsis (in apricis densioribus) 

 obtectis, squamis albidis roseo-marginatis dorso apicemque versus nigricantibus. 

 Acladiiun 7 — 13 mm. longum. Involucra parva 7 — 9 mm. longa, 4 — 6 mm. lata, 

 basi rotundata. Squamce exteriores paucae laxse angustse ± acute apice ssepe 

 roseo-albidas — virescentes, paucse intermedia; angustse sublineares apicem versus 

 sensim contracte obtusiusculae late virescenti-marginate, interiores late et intimse 

 latissime viridi-marginatse lanceolato-lineares sat angustse sensim in apicem + obtu- 

 sum roseum — la;te violascentem attenuate, basi exteriorum excepta parcissime 

 stellata omnino efloccosas pilis densiusculis tenuibus patentibus setulosis basi nigra 

 crassa ceterum albidis — fuscescentibus mecliocriter longis et glandulis brevioribus 

 quam in caule petiolisque densiusculis obtecte. Ligulce dilute crocei, marginales 

 in apicibus dentium angustorum v. in uno alterove dente toto claropurpuress, cete- 

 rum dorso extus linea lata saturatius crocea notate. Calathidium leviter radians, 

 c. 25 mm. diametro. Stylus fuscohispidulus, fuscescens, siccus subnigrescens. 



Denna form intar genom sina utmärkta karaktärer en sä framstående och 

 på samma gång fristående plats bland den skandinaviska florans Hieracium-iox- 

 mer, att den bör betraktas som en art af första rangen. I sina allmänna vege- 

 tativa karaktärer kommer den mycket nära aurantiacum-gruppen, i cle florala 

 delarne närmar den sig mycket floribundum-gruppen. Under min resa 1885 

 i Torpen i södra Norge hade jag tillfälle att för första gängen se denna fram- 

 stående form i naturen. Jag anträffade den der vid Hugelien pä små kullar i 

 slåtterängarne nedanför gården. Dess prydliga och egendomliga utseende fäste 

 genast min uppmärksamhet, och jag fann snart, att jag gjort ett särdeles intres- 

 sant fynd. Vid första påseendet förmodade jag, att jag hade en särdeles ut- 

 präglad form af H. suecici artgrupp framför mig, men när jag närmare 

 fick studera formen och upptäckte dess egendomliga rika och styfva hårighet, 

 var jag nästan viss på att jag funnit den länge misskända H. decolorans Fr. 

 och på samma gång föllo mig de ord, hvilka S. Almquist i sina Stud. p. IX 

 använder att karaktärisera denna form, nämligen: >den är väl att betrakta som 

 en jettestor sueacum-form med aurantiacum-gruppens allmänna karaktärer.; 1 ) 

 i minnet. Jag fick nu äfven klart för mig, huru C. J. Lindeberg i Blytts 

 Norges Flora kunde upptaga den som varietet af H, suecicum Fr. Vid hemkom- 

 sten hade jag tillfälle att jemföra exemplaren med Fries' utmärkta beskrifning 



') S. ALMQUIST hänför visserligen på detta ställe Heijedalsexemplaren i LiNDOERC, Hier. Scand. 

 exs. 11:0 9 till H. decolorans, ehuru de, som jag sedan skall visa, tillhöra en väl skild form, men 

 det anförda uttalandet karaktäriserar i främsta rummet på ett slående sätt den äkta H, decolorans 

 Fr., hvilken Almquist i Hartmans herb, lärt känna. 



