28 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N.'O 4. 



apice dentium punctata? nunc dentibus totis colorata; v. saepius superiore parte 

 Stria conspicua roseo-violacea + lata et longa notatse. Stylus + obscurus. 



Denna med H. croceum (Lblm.), (= H. decolorans Fr.), länge förenade och 

 förvexlade form är dock från densamma fullkomligt skild genom sina oftast mera 

 spetsade, något rikhårigare, oftast mera sågtandade blad, hvilka undertill äro 

 mer eller mindre stjernhåriga i synnerhet på medelnerven, och öfverallt något 

 mjukare och upptill glesare hårig stjelk, i synnerhet närmast vippan rikligare 

 stjernhår, mera hopdragen infiorescens med betydligt tätare stjernludna grenar 

 och skaft, längre och smalare, större och mörkare holkar med betydligt bre- 

 dare fjäll, hvilka ej äro nästan jembreda med rundtrubbad spets utan från bred 

 bas småningom sammandragas i en jemförelsevis smal, något trubbad eller 

 spetsig, hos de inre syllik, mörkare och vanligen starkare kolorerad spets, äro 

 klädda af något gröfre och längre, oftast mörka hår och rikligare stjernludd 

 och derjemte äro smalare och mörkare grönkantade, vidare genom något 

 mörkare blommor, af hvilka de yttre sakna den förres egendomliga pomerans- 

 gula strimma, men hvilka oftast äro på utsidan i spetsen ett kortare eller längre 

 stycke lifligt purpurstrimmade eller åtminstone hafva tänderna (sällan blott deras 

 spetsar) purpurfärgade. Stiften blifva ej heller vid torkning så svarta som hos 

 föregående. 



Genom sitt på bladens undersida, stjelkens öfre del, inflorescensgrenarne 

 och på holkfjällen utbildade stjernludd samt för öfrigt holkens byggnad, växtens 

 habitus m. m. visar sig denna form vara mycket beslägtad med H. *flammeum Fr. 

 och äfven med H. *jemtlandicum Norrl. Om den förra påminna isynnerhet 

 spädare, smalbladigare exemplar. Men den är fullkomligt skild från den förra, 

 bland annat genom längre och gröfre hårighet, mera bredtandade blad och på 

 långt när ej så rikligt stjernludd. Den senare är lätt skild genom sina långt 

 utdragna, tätare håriga och undertill pä medelnerven rikare stjernludna blad, 

 öfverallt på stjelken, isynnerhet vid basen och upptill samt på vippgrenarne längre 

 och betydligt tätare hårighet samt rikare och mera tilltryckt stjernludd, finare, 

 tätare och kortare glandier på stjelkens öfre del, vippgrenarne och holkarne, 

 hvilka dessutom äro tätare klädda af oftast ljusa, mjukare hår samt slutligen 

 genom mörkare blommor, af hvilka de yttre äro lifligare och oftast utefter hela 

 sin längd bredt purpurstrimmade. H. *psendofiammeum har dock i sin bladform 

 och habitus samt hårighet på samma gång så stora likheter med H. croceum 

 (Lblm.), att den otvifvelaktigt bör uppfattas som en medelform mellan denna och 

 H. fuscuin Vill. (resp. subspp. flammcum och jeiiitlaudicum), men på samma 

 gång har den genom följande i någon mån afvikande form, hvilken äfven något 

 erinrar om H. *jemtlandicum, anknytningspunkter med H. *valdersianum N. & P. 

 och H. *excelsius Norrl., hvilka åter i flertalet karaktärer falla inom H. au- 

 rantiaci formgrupp. Gränsar äfven, ehuru afståndet här är större, till H. *sid>- 

 decolorans (Norrl.) och beslägtade. Isynnerhet erinrar H. *rubens ej så litet om 

 dess spädare eller med nästan försvinnande violetttärgning på kantblommorna 

 försedda individer. 



Anträffad i Hcrjedalen, Öfre Ljusnedalen (R. Fristedt, 1853; Olot Svens- 

 sons nybygge, ofvan byn Vallarne; Ai.mq.uist och Söderlund, 1866; Hulting 

 (2,000) i Lbg., Hier, scand. exs. n:o 9). 



