II. DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAV1CIS. 37 



siimmum (v. summa) parvum lanceolatum — lineare ± cuspidatum dorso 

 sparsim — densiuscule in nervo mediano ± dense stellatum magis setosum. 

 Anthela paniculata 4 — 10-cephala ± composita saspe ramo uno ± longe distante 

 aucta, ramis mediocribus — sat longis ± superantibus et pedicellis brevibus 

 ± curvatis aciadioque 8 — 15 mm. longo ± dense tomentosis sparsim — 

 densiuscule glandulosis et setis crassis ± obscuris et ± longis sparsis sub 

 involucris densioribus obtectis. Involucra parva — mediocria ± virescentia 

 variegata saepe gracilia basi ovata — rotundata. Squamce exteriores angusta? 

 dorso nigro ± late albido-marginatae acutiusculas, ceterae subangustse lanceolato- 

 lineares in apicem + angustum — latum obtusiusculum — obtusum (in in- 

 timis paucis acutiusculum) viridem v. levissime coloratum ± attenuatae, 

 latiuscule — late viridi- v. alboviridi-marginata; glandulis densiusculis gracilibus 

 et setis ± albidis longis sparsis — sat densis obteeta;. Calatlüdium majusculum 

 sat radians saturate luteum. LiguUe marginales ± lacerata:, extus Stria brevi 

 ± intense purpurea vittatat v. saltim in apieibus dentium purpureo-maculatse. 

 Stylus leviter fuscescens, siecus sa;pe obscurior. 



Ar framförallt utmärkt genom sin höga, upprätta, hos spädare exemplar 

 vågböjda, hos gröfre raka och styfva stjelk, de långt utdragna, spetsiga till 

 långspetsade, intensivt glaucescenta och isynnerhet i kanterna och pä under- 

 sidan (på medelnerven) styft borsthåriga, svagt eller icke, på medelnerven något 

 rikare stjernhåriga, oftast i kanten fintandade basalbladen, de ofta tvenne, under- 

 till mer eller mindre stjernhåriga stjelkbladen, den ganska rika, ofta sammansatta 

 vippan med små grönbrokiga holkar, klädda af temligen talrika glandier och ofta 

 ganska täta, till öfvervägande delen ljusa borsthår och spridt, vid basen tätare 

 stjerniudd, i den trubbiga spetsen vanligen okolorerade eller ytterst svagt färgade 

 holkfjäll samt mörkt gula, glänsande blommor, af hvilka de yttre äro i spetsarne 

 af de långa tänderna purpurprickade eller i öfre delen försedda med en smal 

 och kort, lifligt purpurfärgad strimma, och slutligen något dunkla stift (brungula 

 med spridda mörka papiller). Att döma af det grofva rhizomet och det äfven 

 hos kraftiga, vilda, men isynnerhet hos odlade exemplar tufviga växtsättet sker 

 innovationen genom korta innovationsskott (stoloner eller kortskaftade rosetter). 

 Hos vilda, kraftiga exemplar och framförallt hos odlade utbildas ofta rikligt 

 med flageller, hvilka i början förhålla sig som stoloner och krypa utefter marken 

 men efter utbildningen af 2 — 3 blad böja sig i en vid båge uppåt, pä den 

 upprätta delen äro försedda med 3 — 4 blad och i spetsen uppbära 1 ända till 

 5 korgar. Från de ofvan nämnda, finska formerna är denna skild förnämligast 

 genom sin höga stjelk, rikare hårighet, isynnerhet vid stjelkens bas och på 

 holkarna, samt möjligen äfven genom innovationen. Hos den i Herb. Filos. 

 Fenn. n:o 36 utdelade formen äro stolonerna temligen långa, fina och små- 

 bladiga. De hit förda formerna skilja sig något litet från hvarandra. Formen 

 från Skellefteå och By samt Alnön hafva spetsigare fjäll och rikare hårighet 

 än formen från Piteå, som till sina holkar med ganska bredtrubbade fjäll och 

 något glesare hårighet mycket liknar exemplaren i Herb. Pilos. Fenn. n:o 36. 

 En form från Bräcke har gröfre hårighet på holkar och stjelk, glesare på bladen 

 och långa, halft underjordiska stoloner och torde måhända vara en skild 

 varietet. En form från Norge liknar i hufvudsak Skellefteäexemplaren, men 



