_^8 ACTA HORT! BERGIANI. BAND 2. N:0 4. 



vudformen af H. alpinum, men står dock något längre aflägsnad från den- 

 samma. Den är bland annat skild genom sin vanligen långa och smalare, våg- 

 böjda stjelk, hvilken rätt ofta bär enblomstriga grenar från de nedre bladvecken 

 (ofta utbildas äfven från de inre rosettbladen i — 2, enblomstriga bistjelkar) och 

 är mjukare och sparsammare hårig samt försedd med smärre glandier, ganska 

 breda yttre, men smala och temligen långa inre blad, hvilka alla äro obetyd- 

 ligt tandade (ofta nästan helbräddade) och i kanten mera sällan vågiga, mindre 

 starkt fettglänsande samt mindre rikt och kortare håriga, något smärre (stun- 

 dom ganska små), vanligen mycket korta och breda holkar med de yttre 

 fjällen endast svagt frånstående, af hvilka endast några få äro grönaktiga 

 och något bladlika, dock ej på långt när i samma grad som hos hufvudformen 

 af H. alpinum, samt med lika tät, men finare och mjukare, ej fullt så lång 

 beklädnad af mer eller mindre sotsvarta till gråfivita hår och talrikare, men 

 ytterst små glandier, mörkare blomfärg, vanligen mindre, oftast mycket täta och 

 mångblommiga korgar samt på blommornas bas och ryggsida tätare och mycket 

 lång bärighet. Från flertalet öfriga med H. alpinum nära beslägtade former 

 är den lätt skild genom sina korta holkar, täta korgar och långhåriga blommor. 

 Den varierar ganska mycket till holkarnes storlek och form. Hos späda exemplar 

 äro de temligen smala, af smalt oval form med äggrundt nedlöpande bas, hos 

 mycket kraftiga exemplar äro de ofta nedtryckt klotrunda med rundad till 

 nästan tvär bas. 



Stjelken varierar från 2- till någon gång 5-bladig, hos kraftiga exemplar 

 mera rak och grof, hos spädare exemplar fin och vågböjd. Ofta utvecklas från de 

 nedre 2 — 3 bladvecken, aldrig från de öfversta, enblomstriga, på sin öfre del 

 med 1 — 2 liniesmala blad försedda grenar, hvilka ej nå i jemnhöjd med huf- 

 vudaxeln. Dylika exemplar äga ofta från de inre rosettbladsvecken 1 — 2 bi- 

 stjelkar, hvilka än äro kortare, än, ehuru sällan, längre än hufvudstjelken. Nästan 

 alltid hafva dessa färre blad, hvilka företrädesvis uppträda på öfre delen. Ofta 

 äro blott bistjelkar men inga grenar utvecklade. Pä en del lokaler uppträda 

 blott dessa modifikationer, på andra alldeles ogrenade och utan bistjelkar för- 

 sedda individer. Odlad i Bergianska trädgården förekommer den hufvudsakligast 

 under den förstnämnda modifikationen, hvaraf vill synas, att densamma hufvud- 

 sakligast är en af rikligare näring beroende modifikation. 



Anträffad i Jemtland på Areskutan fierestädes i videregionen rikligt 

 (A. Magnusson). 



4. H. *adspersum (Norrl.) ß roborascens n. var. 



H. Dahlstedt, Hier. exs. fasc. IV, n. 46. 



Canlis 30 — 40 ctm. altus crassiusculus, robustus, fiexuosus, 1 — 4-folius mo- 

 nocephalus v. saepius apice furcatus et vulgo ex alis foliorum superiorum ramiger, 

 apice longe et sparsim — densiuscule pilis obscuris obtectus glandulis solitariis 

 obsitus. Folia basalia + anguste lanceolata clongata magna acuta apice ± 



