S§ ACTA HORTI BERGIANI. BANÖ 2. N!Ö 4. 



atro- v. piceo-coloratum attenuatae, pilis tenuibus mollibus atris et fuliginosis v. 

 apice canescentibus sat longis inferne crebris superne ± densis obtectae, glandulis 

 mediocribus et parvis sparsis — densiusculis inter pilos vix conspicuis et micro- 

 glandulis crebris — densis vestitat, ad basin exteriorum levissime stellatae. Cala- 

 thidium sat parvum (20 — 25 mm. diametro) obscure luteum (subvitellinum). LigulcB 

 dorso breviter et dense pilosae, apice brevissime et sat dense ciliatse. Stylus 

 obscurus, siccus nigricans. 



Denna särdeles anmärkningsvärda form utmärker sig genom sina mörkt lök- 

 gröna, breda, platta och helbräddade eller (de inre) endast glest och lågt tandade 

 blad, hvilka utom på medelnerven, som undertiil är temligen rikligt stjernhårig, 

 och i kanterna, som äro långhåriga och ganska rikt mikroglandulösa, äro jemförelse- 

 vis sparsamt håriga, späd och vågböjd, 2 — 3-bladig stjelk med hastigt uppåt 

 decrescerande, spetsiga blad, af hvilka det nedre är ganska långskaftadt och 

 vanligen väl utbildadt, mjuk samt upptill tät och mörk hårighet på stjelken, 

 hvilken nedtill är glest stjernhårig och glandelhårig med småningom uppåt rikligare 

 (under inflorescensen tätast sittande) glandier och stjernhår, medelstora af ytterst 

 tätt sittande svarta och gråsvarta hår och af fjällens egen färg mörka, ovala holkar 

 med äggrund bas, hvilka dessutom äro klädda af medeltäta, korta till medelmåttigt 

 långa glandier och rikligare mikroglandler, samt små mörkgula korgar med vid 

 torkning nästan svarta stift och på ryggsidan tätt och temligen längt håriga, i 

 spetsen temligen tätt korthåriga blommor. Genom dessa karaktärer är den tyd- 

 ligt och väl skild från H. alpinum L. f. genuinum, mellan hvilken och H. *ob- 

 scurans Elfstr. 1. c. den bildar en mellanlänk, stående till holkarnes hårighet 

 närmare den förra, till stiftens och bladens färg närmare den senare. Genom 

 denna är den aflägset beslägtad med H. *coraänum, hvilken redan rätt mycket 

 närmar sig mgrescens-typen. H. *obscurans har äfven genom sin tendens till för- 

 grening och de få stjelkbladen antydningar mot denna typ. Från ofvan beskrifna 

 form är den senare bland annat äfven mycket väl skild genom glesare, håriga, 

 mera tandade blad, af hvilka de inre äro smalare och spetsigare, högre, 1 — 2 

 bladig, gleshårigare och med från hvarandra långt aflägsnade blad försedd stjelk, 

 hvilken upptill är tätt glandelhårig och nästan hårlös, betydligt glesare mörk- 

 håriga men rikt glandelhåriga holkar samt mycket korta ligul?e, hvarigenom den 

 i det närmaste blir eller vanligtvis är stylös. 



Ofvan beskrifna form är anträffad i Norge, Torpen invid vägen mellan 

 Köld och Hugelien (Fr. Ahxberg 1883). 



9. H. *amblyphyllarium n. subsp. 



H. amblyphyllum, H. Dahlst, Herb. Hier. Scand., Centuria IV, n. 3 '. 



Caulis 8 — lS ctm. altus monocephalus v. rarius apice 2 — 3-cephalus, inter- 

 dum a medio v. usque a basi ramosus 2— 3-folius, sparsim pilosus et basi den- 

 siuscule, medio sparsim, apicem versus magis magisque stellatus, a folio infimo 



') Namnet förut af N. & P. gifvet åt en annan form. Anm. under tryckningen. 



