H. DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVIC1S. 59 



sparsim superne densius et minute glandulosus. Polin basalia vulgo plura ± lata, 

 exteriora ± obovato spathulata v. spathulata, intermedia ovalia — spathulata v. 

 lingulato-ovalia ± obtusa margine dentibus ± obtusis humilibus sparsis — crebrius- 

 culis undulato-dentata in petiolo Iongiusculo anguste alato decurrentia, intima 

 late lanceolata v. rhomboideo — ovali-lanceolata brevissime acuta ± plicata minus 

 crebre et magis irregulariter dentata saepe subbidentata — subintegra in petiolo 

 late alato breviore decurrentia, omnia supra sparsim subtus in nervo densius 

 pilosa, marginibus ± longe ciliala et microglandulosa; caulina, infimutn ± lingu- 

 lato-lanceolatum breviter acutum basi ± longa angusta sessile, summa ± (ssepe 

 longe) remota linearia parva, marginibus longe pilosa et glandulosa. Inflorescentia 

 simplex nunc monoeephala nunc 2 — 3-cephaIa ramis summis nunc remotis nunc 

 valde approximatis acladio ± longe superantibus. Acladium o(— 10 — 20) — 50 

 mm. longum; involucrum primarium saspe partim cum proximo seeundario coa- 

 litum. Pedunculi ± denciusculc stellati, pilis longis ± obscuris densiusculis — 

 sat densis et glandulis gracilibus brevibus ± densis obtecti. Involucra ereeta 

 13 — J5 m m. longa et 7 — 11 mm. lata basi ovata ± angusta — crassiuscula 

 squamis ± lanceolato linearibus obscuris, exterioribus paucis latioribus subvirescen- 

 tibus sublaxis obtusiusculis — breviter acutis, intermediis acutiusculis apice ± pieeis 

 et intimis angustis acutis — subulatis, pilis mollibus medioeriter longis albidis 

 — fuscescentibus ± dense obtectis, basi densiuscule ceterum sparsim — parce 

 glandulis minutis obsitis vix v. parce stellatis. Calatlüdia subplena sat parva 

 ligulis brevibus pallide luteis, dorso sparsim et sat longe, apice parce et breviter 

 pilosis. Styli fusci, sicci nigricantes. 



Denna form är särdeles utmärkt genom sina talrika (4 — 7), stora och breda, 

 skaftade basalblad, af hvilkä de yttre äro trubbiga och oftast rundtrubbiga mer 

 eller mindre bredt spadlika eller omvändt äggrunda, i kanten (synnerligast till nedre 

 delen) vågiga af täta, korta och rundtrubbiga tänder, hvilka, då tandningen är 

 gröfre, tendera att riktas utåt eller något tillbaka, sin temligen täta och något 

 styfva hårighet af fina, ljusa hår på stjelken med vid basen och spetsen rikli- 

 gare stjernludd, små, fina glandler, som vanligen begynna från nedre stjelkbla- 

 det (sällan ända från basen) och från sparsamma bli allt tätare mot holkbasen, 

 upprätta medelstora än smala än temligen tjocka holkar med talrika, vid basen 

 något breda i en kortare eller längre, tjärfärgad spets (hos de innersta sylspetsad) 

 hastigt hopdragna fjäll, af hvilka några af de yttre ofta äro något grönaktiga 

 och något frånstående, samt täta korgar af korta, ljusgula, på ryggen glest lång- 

 håriga, i spetsen korthåriga blommor med mörkbruna, vid torkning svartnande 

 stift och märken. De yttre bladen hafva basen vanligen hastigt hopdragen i 

 det smalt vingade skaftet, hvilket är ungefär lika långt som eller något längre 

 än skifvan. De inre bladen, som äro något spetsade, glesare tandade och ofta 

 med ett par motsatta mera markerade tänder samt smalare än de yttre, ned- 

 löpa med sin bas småningom i det bredt vingade och kortare skaftet. Vanli- 

 gen är stjelken enblomstrig Dylika individer med något gröfre holkar än van- 

 ligt och talrikare, något smalare holkfjäll påminna ej litet om H. alpinum L. v. 

 minusculum Norrl. Bidr. etc. Oafsedt denna habituella likhet häntyda äfven flera 

 af dess karaktärer på slägtskap med denna senare form. I bladform och ha- 

 bitus har den mycken likhet med föregående och är onekligen nära beslägtad 



