éo ACTA HORT1 BERGIANI. BAND 2. NIO 4. 



med densamma, från hvilken den dock är lätt skild genom glesare och kortare 

 här på holkarne och stjelkens öfre del samt rikligare glandelhårigbet och lju- 

 sare gröna blad. Stundom utbildas från vecken af de öfre brakteliknandc bla- 

 den 1 — 2 enblomstriga grenar, hvilka båda, men isynnerhet den nedersta, ofta mer 

 eller mindre öfverskjuta toppholken. Den öfversta af dessa grenar utgår ej sällan 

 från vecket af ett reduceradt blad nästan omedelbart under toppholken, stun- 

 dom från axeln af ett af holkens basalfjäll eller från vecket af en vid holkens 

 bas omedelbart sittande bräkte. Dervicl händer ej sällan att toppholken och 

 närmast sittande holk till större eller mindre delen sammansmälta. Äfven då 

 holkens yttre knappast låter förmoda en dylik sammansmältning, kan den samma 

 dock tydligt spåras i det oliktidiga utslåendet af blommorna på de motsatta 

 sidorna. Akladiet vexlar sålunda hos denna form betydligt, från o till omkring 

 5 centimeter; vanligen är det 3 — 10 mm. långt. Dessa högväxtare och i toppen 

 förgrenade exemplar erinra rätt mycket om en del former af följande artgrupp. 

 De erinra äfven något om H. *obscurans Elfstr. och angifva sålunda i förening 

 med de enblomstriga individerna artens slägtskapsförhållanden. Stundom upp- 

 träda individ, som ega enblomstriga grenar från alla bladvecken och dessutom 

 hafva 1 — 2 enblomstriga bistjelkar. 



Anträffad i Jemtland på Areskutan i lafregionen sparsamt och på Ren- 

 fjallet (A. Magnusson). 



10. H. Mychnidifolium Elfstr. ß glaucochroum n. var. 



Caule stricto elato 20—30 ctm. alto 4— 5-folio, basi glabro v. glabre- 

 scente parce floccoso, supra medium v. a folio caul. infimo ± piloso et magis 

 glanduloso, foliis basalibus angustioribus cum caulinis angustis basi angusta 

 sessilibus ± linearibus — lineari-lanceolatis acutioribus glaucescenti-viridibus v. 

 sat glaucescentibus involucrisque majoribus et latioribus sat conspicue diversum. 

 Caulis monocephalus; folia caulina sensim in bracteas decrescentia, brevius 

 pilosa et margine minute glandulosa. 



Genom sina blågröna, smala och skarpt spetsade blad, sin mångbladiga 

 raka och höga, vid basen nästan eller helt och hållet glatta, från midten eller 

 nedre stjelkbladet mera korthäriga och tätare glandelhåriga stjelk, de smala, 

 oskaftade med smal, småningom hopdragen (ej något utvidgad och halftomfat- 

 tande) bas försedda stjelkbladen, hvilka äro talrikare, sitta tätare och småningom 

 öfvergä i brakteerna, samt de större och bredare holkarne är denna form lik- 

 som äfven och måhända tydligast i habitus ganska väl skild från hufvudformen. 

 Mest egendomligt för densamma är den styfva, mångbladiga och högväxta stjel- 

 ken samt de spetsiga, smala, tydligt blågröna bladen. Stift brunaktigt. Ligula; 

 i tändernas spetsar nästan glatta. 



Endast anträflad vid Hugelis?eter i Torpen i södra Norge, der den på ett 

 litet område uppträdde ratt allmän (Fr. Ahlberg 1883). Exemplar förvaras i 

 Riksmuseum i Stockholm. 



