64 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N:0 4. 



sparsim pilosae, apice breviter et subdense ciliata? canaliculatae, ad faucem cito 

 angustatae. Stylus longus ligulas intimas longe excedens fuligineo-virescens, siccus 

 atratus. 



En synnerligen framstående form, utmärkt genom sin vid blomningen till följd 

 af talrikt utvecklade innovationskott rikbladiga bladrosett med i förhållande till den 

 oftast korta, grofva stjelken stora, rikhåriga blad, rikligt långhårig och isynnerhet 

 upptill tätt glandelhårig och stjernluden stjelk, som är bladlös eller med vanligen 

 blott ett, sällan flera liniesmala, skärmliknande blad, korta och tjocka, mörka 

 holkar med talrika, smala fjäll, klädda af täta, sotsvarta eller gråaktiga, mjuka 

 hår och inblandade små glandelhår men med sparsamt eller intet stjernludd, 

 samt täta korgar med temligen korta yttre och starkt förkortade inre ligulse, hvilkas 

 stift äro långt utskjutande och grönsvarta, vid torkning nästan kolsvarta. Från 

 de äkta Alpina afviker denna form genom sina skaftade, stora och mera regel- 

 bundet och skarpt tandade blad, hvarigenom den något närmar sig Nigre scentia. 

 Stjelken, som vanligen är låg och enblomstrig, blir ibland 2 — 3-blomstrig med 

 än långt än kort akladium och har ofta med detta lika långa eller något längre, 

 oftast utstående och i toppen något krökta, enblomstriga grenar. Ibland utbil- 

 das en gren från det brakteliknande stjelkbladets veck. Denna når då knappt 

 eller icke upp till toppholkens bas. Individer med dylik förgrening påminna äfven 

 häri om Nigrescentia. Vanligast är dock som ofvan är nämndt stjelken en- 

 blomstrig, men ofta är från vecket af en tätt under toppholken sittande bräkte 

 en holk utbildad, hvilken i de flesta fall helt och hållet eller till största delen 

 sammanvuxit med primärholken. Till beklädnaden, isynnerhet till hårens beskaffen- 

 het, tillhör formen helt och hållet Alpina, inom hvilka den tillsammans med 

 följande former bildar en naturlig komplex, något tenderande åt Nigrescentia. 

 Lefvande får den ett högst karaktäristiskt utseende genom sina stora blad, korta 

 grofva stjelk, sina täta korgar med korta ligulas och långt utskjutande grön- 

 svarta stift. Vid odling i Bergianska trädgården behåller den sina karaktä- 

 ristiska egendomligheter, ehuru den här vanligen blir frodigare med större blad 

 och högre, oftast grenig stjelk. 



Anträffad i Sverige i Herjedalen på de östra sluttningarne af Skarftjället 

 i lägre fjällregionen (förf. och A. Magnusson); Stora Midtäkläppen, på högsta 

 toppen (S. J. En ander); Jemtland vid Åreskutan (jl. Coi.lijn) och på Äreskutan 

 i laf- och videregionen flerestädes (A. Magnusson); Norge, Helgeland, Dunder- 

 landsdalen och Nordranen vid Bredikfjeld (H. W. Arnell); Nordlanden, Salt- 

 dalen vid Berghulnaes (Schlegel & Arnell); Finnmarken, Nyborg (Th. M. Fries). 

 En sannolikt hithörande eller ytterst närstående form med ett litet lancettlikt, 

 glest skarptandadt stjelkblad, men eljest öfverenstämmande, är samlad i Vest- 

 finnmarken (Th. M. Fries). 



3. H. *coracinum n. subsp. 



Caiilis 10 — 25 mm. altus (i — 2)-cephalus gracilis subflexuosus 1 — 2 ( — 3)- 

 folius, inferne sparsim pilosus et leviter stellatus glandulis solitariis (— raris) v. 

 subnullis obsitus, supra fol. caul. infimum pilis sat longis basi ± crassa nigra 



