H, DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVICIS. 69 



korgarne ofta bli i hög grad stylösa. Från det nedre eller båda stjelkblads- 

 vecken utväxa ibland enblomstriga grenar, hvilka pä sin höjd nä upp till akla- 

 diets halfva längd. Denna form är sannolikt nära beslägtad med H. *coraci?ium, 

 och har liksom denna och beslägtade såväl i habitus som karaktärer (såsom de 

 grofbasiga håren) flera anknytningspunkter till Nigresccntia, bland hvilka den 

 något erinrar om H. *bipes och H. *curvatum Elfstr. 



Anträffad i Sverige, Herjedalen på Skarffjället i björkregionen på frisk 

 lokal (med utbildade ligulse) och (med stylösa korgar) på torra, af möss- och 

 myrmarker omgifna klippor (förf.); Jemtland, Storelfvedalen, med utvecklade ligulae 

 (C. J. Johansson) samt i Norge, Gudbrandsdalen, Jettafjeld, med stylösa korgar 

 (N. C. Kindberg). 



Hieracium eximium Backh. 



H. eximium Backh. A monograph of the british Hieracia 1856. — F. J. 

 Hanbury. An illustrated monograph of the british Hieracia. Part III, p. 18, 

 plate 7 >). 



Med afseende på beskrifningen hänvisar jag till ofvannämda arbeten. F. J. 

 Hanbury anger på anförda ställe, att denna form skall förekomma i det cen- 

 trala Norge på Dovrefjeld och vid Nystuen samt i Finnmarken. Jag har likväl 

 i våra samlingar ej sett den från något af dessa ställen. Möjligen är fyndorten 

 »Nystuen» upptagen på Lindebergs auktoritet. Den form, C. J. Lindeberg i 

 Hartmans flora ed. 1 1 upptar under namnet H. eximium, är likväl, åtminstone 

 hvad beträffar exemplaren från Dovre, Skarbäkken, ej identisk med Backhouses 

 art utan en helt annan, hvilken jag benämt H. pseudeximium. Troligen höra 

 äfven Lindebergs exemplar från Valders, Tonsåsen och Grindadn, äfven hit. På 

 den fjällås, som skiljer Torpen från Etnedalen, fann jag nämligen vid Bergsäter 

 en form som är alldeles identisk med Lindebergs (i Hier. Scand. exs. n. 53 

 utdelade) exemplar från Skarbäkken. Huruvida äfven exemplaren från Filefjeld 

 (se Hn. FL, ed. 11, p. 40) höra hit, kan jag ej afgöra, men utan allt tvifvel 

 har en sådan skarpsynt iakttagare, som Lindeberg, haft fullgiltiga skäl att iden- 

 tifiera dem med sin H. eximium (Hier. Scand. exs.). Det är derföre tro- 

 ligt, att de tillhöra den form, jag kallat H. pseudeximium. Förekomsten af 

 H. eximium Backh. i Skandinavien synes mig derföre böra ifrågasättas, tills man 

 kan uppvisa fullt identiska exemplar. Deremot äro tvenne former anträffade 

 hos oss, hvilka båda stå H. eximium Backh. så nära, att de kunna uppföras 

 som underarter af densamma. Den ena är af M. Elfstrand anträffad i Jemt- 

 land nära Grönan, norr om Grönklumpen, och af honom beskrifven i »Bota- 

 niska utflygter i sydvestra Jemtland och angränsande del af södra Throndhjems 



') Detta praktfulla arbete innehåller utomordentligt sköna och med naturtrohet till färg, blad- 

 form och habitus, väl utförda och färglagda afbildningar, de bästa öfver Hieracier, som hittills 

 publicerats. Med afseende på framställningen af beklädnaden förefinnes dock en brist. Den är 

 nämligen ej alltid riktigt återgifven. Så äger H. eximium, enligt af F. J. Hanbury sjelf samlade 

 och utdelade exemplar, stjelken jemte hår och stjernludd klädd af nedtill enstaka, upptill något 

 talrikare glandier, hvilka likväl saknas på albildningen. 



