II. DAHLSTEDT, ADNOTATIONF.S DF. IIlHRACItS SCANDINAVICIS. 71 



tibus et glandulis parvis sparsis — subdensiusculis obtecta, squamis exterioribus 

 margine leviter stellatis exceptis efloccosa. Squamcz plures, exteriores breves 

 sublaxas obtusa;, intermedia; ± lineares mediocres obtusiusculne, interiores e basi 

 latiuscula sensim in apicem latiusculum subobtusum v. angustiorem ± acutum 

 angustata;, intima; ± longe cuspidatae, omnes apicibus saepe ± picea;. Cala- 

 thidium magnum c. 40 mm. diametro subradians saturate luteum. Ligidee margi- 

 nales lata; (3 — 3,5 mm.), omnes dorso sparsim pilosae, exteriores apice glabriusculae 

 v. breviter et sparsim pilosas, intima; breviter et densiuscula; pilosae. Stylus ± 

 luteus fuscohispidulus, siecus ± obscurans. 



Denna vackra form tillhör onekligen // eximii Backh. formkrets, men 

 som jag redan nämt, är den längre aflägsnad från hufvudformen än H. *apar- 

 giceforme Elfstr. Från båda är den skild genom sina breda, tätare tandade 

 och trubbade eller kortare spetsade rosettblad, flera (2 — 3) alla bättre utvecklade, 

 kortare och mera kortspetsade stjelkblad samt bredare holkfjäll. Från hufvudformen 

 är den dessutom skild genom sin oftast grenade stjelk J ) och rikligt stjernludna 

 grenar och akladium. Bladens tandning liknar mycket den hos H. eximium 

 Backh., men den är vanligen lägre och ej så oregelbunden och går längre upp 

 mot spetsarne. Tänderna äro ofta smala och krökta som hos den senare, men 

 sällan mer än hälften så långa. Hos H. eximium är ofta på de mellersta och 

 inre bladen öfre hälften af skifvan nästan helbräddad, hvarföre bladen få ett 

 särdeles karaktäristiskt utseende genom motsatsen mellan den långa, helbräddade 

 spetsen och den oftast långt och smalt tandade basen. De inre bladen bli 

 hos hufvudformen ofta nästan alldeles helbräddade eller få ett par utstående, 

 krökta och långa tänder vid basen. Hos ofvan beskrifna form framträder ingen 

 sådan motsats, utan de långa och ofta oliklånga basaltänderna gå småningom 

 öfver i de korta fina tänderna på bladets öfre del, hvarvid blott en liten del 

 af den korta spetsen blir otandad. Genom sina stora, vida, af sin tyngd något 

 lutande korgar och de rikliga och stora bladen vid stjelkbasen får denna form 

 redan på afstånd ett utprägladt utseende, hvarpå den lätt igenkännes från öfriga 

 former af Alpina. 



Anträffad i Norge, Torpen vid Gamlesaetern i öfre björkregionen på Syns- 

 fjeld riklig men i spridda exemplar (förf). 



Hieracium eximiiforme Dahlst. 



H. alpinum L. "'eximiiforme Dahlst. Acta Horti Bergiani. Band I. N:o 7. 

 1891, pag. 21. 



På ofvan anförda ställe har jag upptagit denna form som underart af 

 H. alpinum L. Då den likväl i flera karaktärer såsom genom sin högväxta, 

 flerbladiga stjelk med stora, väl utbildade blad, genom flera holkar m. m., samt ge- 

 nom sin ur dessa kännetecken härflytande habitus rätt betydligt afviker från de mera 



') //. *apargia>forme Elfstr. kan, då den blir frodig, få på samma sätt grenad stjelk, men van- 

 ligen är den enblomstrig. Frodiga exemplar få äfven längre och rikligare bladtänder, hvilka äro för- 

 delade ungefär som hos //. eximium Backh. 



