78 ACTA HORT1 BERGIANI. BAND 2. NIO 4. 



stjelkens hela längd, eller mera sällan med enkel kvastlik korgställning och kor- 

 tare akladium samt mera utstående och krökta grenar, vanligen gråaktigt grön- 

 svarta, sällan mörka holkar med temligen bredt och ljust grönkantade fjäll samt 

 oftast stylösa korgar och mer eller mindre gröngrå stift. Bladen variera från 

 nästan helbräddade med blott antydan till ett par tänder till isynnerhet vid basen 

 glest och långt tandade. Hos de yttre, som äro små och breda, äro 2 — 3 breda 

 tänder ofta utvecklade utefter hela kanten, hos de inre och större uppträda de 

 närmare basen och hos de innersta långspetsade bladen samt hos stjelkbladen 

 äro de till ett antal af 2 — 3 på hvardera sidan (oftast i olika grad utvecklade 

 och till olika antal) samlade nedom midten eller på nedre tredjedelen af blad- 

 skifvan. Mycket ofta är blott en större rätt utstående tand på hvardera sidan 

 utbildad, hvarvid basen blir mera tydligt vigglikt nedlöpande på skaftet. Den 

 öfre, otandade delen af skifvan är ofta bredare än den nedre, ej sällan med 

 starkt konvex rand och småningom afsmalnande mot spetsen eller hastigt hop- 

 dragen i en kortare spets. Vanligen är blott ett enda, stort, oskaftadt, på nedre 

 delen 1 — 3-tandadt stjelkblad utveckladt, sittande nära basen eller nedom midten. 

 Hos späda exemplar är det oftast liniesmalt och helbräddadt. Hos grofväxta 

 exemplar utvecklas ännu ett dylikt, sällan tandadt blad högre upp på stjelken. 

 Från stjelkbladets, stundom äfven från det öfres veck utväxer ofta hos frodiga 

 exemplar en enblomstrig, aldrig i jemnhöjd med akladiet nående gren. Hos 

 kraftiga individer uppskjuta ej sällan en till flera, 1 — 2-blomstriga bistjelkar. 

 Vanligen äro holkarne i hög grad stylösa, men individer förekomma någon 

 gång med mer eller mindre väl utbildade kantligulae. Äfven hos samma individ 

 förekomma stundom öfvergångar, ej sällan i samma korg, mellan stylösa blom- 

 mor och sådana med normalt bräm. Att utbildningen af stylösa blommor 

 är normalt för arten, visas både af deras allmänna förekomst i naturen och 

 deras konstanta uppträdande vid odling. I Bergianska trädgården inplanterades 

 hösten 1891 rhizomer från Lillherrdal i Herjedalen, och våren 1892 såddes frukter, 

 h vilka insamlats på Äreskutan i Jemtland. Såväl de från rhizomerna som från 

 sådden härstammande plantorna egde stylösa blommor och utbildade sådana 

 äfven under följande år. På våren detta år såddes i bänk frukter, samlade i 

 trädgården af båda, och de på hösten blommande exemplaren erhöllo likaledes 

 stylösa blommor. 



Ifrågavarande form står temligen isolerad. Sina närmaste slägtingar eger 

 den dock utan tvifvel i H. *leptoglossum )' runcinosum och ä subgracilentum, 

 ehuru den är temligen långt skild äfven från dessa. Till indumentet och i viss 

 mån äfven till tandningen liknar den något den till Nigrescentia hörande 

 H. *pcrsonatiformc, men huruvida den kan anses beslägtad med denna måste 

 jag tills vidare lemna oafgjordt. 



Anträffad i Jemtland på Äreskutan i subalpina regionen på Lillskutan 

 samt (med normala blommor jemte öfvergångar till stylösa) på Mörvikshummeln 

 i subalpina regionen, vidare på Renfjället i barrskogsregionen (A. Magnusson) 

 och i Herjedalen i nedre fjällregionen och i subalpina regionen på Skarfijället 

 (förf. och A. Magnusson) samt i Lillherrdals s:n (S. J. Enander). 



