öO ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N:0 4. 



abbreviatse et deformatae), marginales (ad 2,5 mm. lata?) dorso sparsim apice 

 sparsim — densius et breviter pilosas. Stylus fusco-virescens, siccus sat atratus. 



Denna vackra och intressanta form står temligen isolerad och torde ej 

 vara närmare beslägtad med någon annan form af Alpina än H. glandulatum 

 Elfstr., h vilken den närmar sig till sina flesta karaktärer. Till habitus och bla- 

 dens form äger den en stor likhet med H. *adspersum Norrl., men är till in- 

 dumentet vida skild från denna. Den utmärker sig i synnerhet genom sina 

 helbräddade eller endast lågt och sparsamt tandade basalblad, af hvilka de yttre 

 äro små, breda och i spetsen oftast rundade, de mellersta och i synnerhet de 

 inre deremot mycket långa och trubbade till kortspetsade med veckad spets 

 och jemte glesare till något tätare sittande hår i kanterna, pä bladskaften och 

 på ryggnerven klädda af små, ganska tätt sittande glandier, temligen hög och 

 smal stjelk, ända från basen klädd af glandelhår, hvilka upptill bli allt tätare 

 och af mera vexlande storlek från ytterst små och fina till temligen långa och 

 grofva, och hvilka senare synas öfvergå i sparsamma, med dem lika långa och 

 till hela sin längd mörka hår, vanligen 1 — 2( — 3) från hvarandra långt skilda stjelk- 

 blad, af hvilka det nedre är smalt och långt utdraget, det öfre kort, ibland jem- 

 förelsevis mera bredt, ibland nästan liniesmalt, det öfversta braktelikt, svartgrön 

 holk med vid basen breda, småningom i en mer eller mindre trubbig eller hos de 

 innersta syllik spets hopdragna fjäll, som äro klädda af mycket talrika glandier 

 af vexlande storlek jemte sparsamt inblandade mörka, korta hår samt tem- 

 ligen mörkt gula blomster med grågröna, vid torkning svarta stift. Holkfjällens 

 spetsar äro mer eller mindre svagt hårtofsade. Stjernludd saknas på holken 

 alldeles, men deremot förekommer det mer eller mindre rikligt på stjelken, i 

 bladkanterna och på medelnervens undersida. På stjelkens öfre del som under 

 holken är mer eller mindre förtjockad och försedd med 1—3, i holkfjällen små- 

 ningom öfvergående brakteer, är det ganska rikligt och frambringar i förening 

 med de rikliga och mörka glandierna en karaktäristisk gråsvart färgton. Stjelken 

 är för öfrigt ända till basen rent grön och bladen äro rent och lifligt gröna. 

 Ligulae äro än platta, än med kanterna något inrullade, i senare fallet oftast i 

 spetsen tätare korthåriga. Stundom äro de förkortade och deformerade, så att 

 korgen blir stylös. Särdeles egendomligt för ifrågavarande underart är den öfver- 

 allt rikliga glandelhårigheten, hvilken till och med på korgarne och öfre delen af 

 stjelken ej är särdeles lång, ehuru der längre än på öfriga delar af växten. Till 

 bladen hafva spädare former af denna underart en viss likhet med H. decipiens 

 Tausch, men denna senare är bland annat väl skild genom sina långa hår på 

 holkar och skaft. Ifrågavarande form torde dock liksom den senare tillhöra de 

 första antydningarne till den egendomliga och intressanta formgrupp, som sam- 

 manbinder Alpina jemte Nigrescentia med de egentliga Alpestria (Dovrensia), 

 och till hvilken utom H. nigritum Uechtr., H. stygium Uechtr., H. pallidifoliuiu 

 Knaf, H. bohemicum Fr., H. riphceum Uechtr. med flera andra äfven H. depi- 

 latum Almqu. och H. *pseudodepilatum Almqu. bland våra skandinaviska torde 

 kunna räknas. 



Bibehåller sin karaktäristiska beklädnad och sitt egendomliga utseende vid 

 odling i Bergianska trädgården, der den dock till alla delar blir mera frodig, 



