82 ACTA IIORTI BERGIANI. BAND 2. K:0 4. 



cule pilosre planas v. + involutre et saepe omnes abbreviatae et deformatae. 

 Stylus fusco-virescens, siccus sat nigrescens. 



Denna synnerligen polymorpha ocli som det synes ej fullt fixerade form, 

 står utan tvifvel på öfvergången till Subalpestria, bland hvars former den habi- 

 tuelt erinrar om H. depilatiim Almqu. eller kanske ännu mera om // lingu- 

 latum Backh., men den måste på grund af sin finare och rikligare hårighet, 

 sina mera outvecklade stjelkblad m. m. ställas inom de egentliga Alpina. Den 

 har ett egendomligt utseende som är svårt att beskrifva, isynnerhet som den 

 till inflorescens och bladform är mycket variabel. Än är stjelken enblomstrig, 

 än i toppen kvastlikt förgr.enad med enkla, mera närmade och då ofta böjda 

 grenar och kort akladium, och än gaffelgrenad med mycket långt akladium och 

 raka, upprätta grenar; stundom blir den ända till basen grenad i enkla, sällan 

 tvåblomstriga, upprätta grenar, af hvilka de öfre ej ens nå upp till toppholkens 

 bas och de nedre knappt öfver stjelkens halfva höjd. Inflorescensens grenar nå 

 än långt öfver toppholken, då akladiet är kort, än räcka de i jemnhöjd med 

 densamma eller blott till dess bas, då akladiet är långt. Bladen variera från breda 

 till smala, från tätt och skarpare tandade till fåtandade och då vanligen med längre 

 tänder, isynnerhet vid basen, der tänderna ofta bli olikstora. Dessa äro isynner- 

 het på de yttre och mellersta bladen utåtrigtade. Mest utmärkande är den tem- 

 ligen raka, ofta styfva och tjocka, vid basen vanligen rödfärgade stjelken, hvilken 

 är försedd med 2 — 3, oftast smala och spetsade, uppåtrigtade och från hvar- 

 andra långt aflägsnade blad, mjuk och lång hårighet på stjelkens nedre del och 

 på bladens medelnerver och något styfvare samt tätare på bladskaften, i blad- 

 kanterna och i synnerhet vid stjelkbladens bas samt långa och tjocka, grönsvarta 

 holkar med långt utdragna fjäll, klädda af rikliga, liksom på skaften, oliklånga 

 glandier och temligen talrika, mörka hår med oftast korta, hvithåriga spetsar. 

 Ligulae variera från platta och temligen långa, till förkortade och deformerade, 

 så att korgen blir stylös. Stjelkbladen variera på olika lokaler från smalt lancett- 

 lika till något aflanga, med glesa till täta, korta och oftast skarpa tänder. Vid 

 blomningen äro ofta en del af de yttre bladen, hvilka i allmänhet äro betyd- 

 ligt glattare än de öfriga, helt och hållet afvissnade, isynnerhet på våta lokaler. 

 Denna form förekommer nämligen gerna på frisk till våt, ofta på sumpig mark, 

 isynnerhet på tufvor i myrar, men är äfven funnen på torrare backar. På de 

 senare synes den bli mera bredbladig och få mera hopträngd inflorescens med 

 kortare akladium. Som jag förut nämnt, har den en viss habituel likhet med 

 H. lingulatum Backh., med hvilken smalbladiga former äfven till bladform och 

 tandning ha rätt stor öfverensstämmelse, men den har aldrig så sparsam tandning 

 som denna, ej heller den senares breda och något omfattande stjelkbladsbaser 

 samt har rikligare och finare hår och rikligare glandier på holkarne än denna. 

 Dessa båda former torde dock vara rätt nära slägt, hvarvid H. lingulatum Backh. 

 tillhör de första stadierna inom ofvannämda grupp, på samma gång den något när- 

 mar sig vissa Oreadea, hvaremot ofvan beskrifna form äger mera kvar af de 

 karaktärer, som tillkomma de äkta Alpina. 



Anträffad i Norge, Torpen vid Hugelien och Hugeliengen, oftast på fuktig 

 eller våt dels öppen mark dels i granskog, samt vid Hugelis?etern (Kr. Ahlberg 

 1883 och förf. 1885). 



