92 ACTA HORTI BERGIAN1. BAND 2. NIO 4. 



pureo- v. piceo-coloratum angustatas, intimas paucae acutse — subulatae apice ± 

 coloratse, pilis densiusculis — sat densis mediocribus apicibus longis — brevibus 

 albidis v. totis fere nigris et glandulis ± densiusculis mediocribus obtectae, ± 

 dense microglandulosae, efloccosae. Calathidium obscure luteum (subvitellinum) 

 sat plenum. Ligulce c. 2,5—3 mm - latas. Stylus luteus v. ferrugineus saspe 

 fuscohispidulus et siccus fuscescens. 



Utmärker sig genom rak och grof, 1 — 3-bladig stjelk, hvars blad liksom 

 de inre rosettbladen äro smala med nedlöpande bas och mer eller mindre lång- 

 spetsade med skarp och tämligen tät, framåt eller något utåtrigtad tandning, 

 temligen tjocka, mörkt gröna till svartgröna, något i brunt stötande holkar med 

 rundad bas och breda, till större delen trubbade eller i spetsen afhuggna och 

 der tandade eller finsargade fjäll med ganska rikliga hår, något sparsammare 

 glandier och rikliga mikroglandler, vidare genom gula eller gulbruna, ibland 

 genom mörka papiller något gröngula och vid torkning mörka stift samt upprätta, 

 vanligen raka korgskaft, hvilka långt öfverskjuta det merändels korta akladiet. 

 Varierar obetydligt till habitus och bladens tandning, i det tänderna på de inre 

 basalbladen och stjelkbladen äro mera likformiga och framåtrigtade, hvarvid de 

 oftast äro små, eller mera olikstora och då isynnerhet vid bladbasen långa, 

 något krökta och mera utåtrigtade. Vanligen äro bladen smala, mer eller 

 mindre lancettlika, men bli isynnerhet på denuderad, solbelyst mark mer eller 

 mindre äggrundt lancettlika eller bredt ovala. I jemförelsevis högre grad varie- 

 rar den till hårigheten på holkar och skaft samt till holkfjällens längd och stif- 

 tens färg. Former med ljusa stift äga oftast rikligare och längre enkelhår med 

 lång, ljus spets och sparsammare glandier. Former med mörkare stift ha oftast 

 glesare och kortare, mörka hår med kort eller nästan ingen ljus spets samt 

 talrikare glandier. Mellan alla dessa former finnas i naturen inga bestämda 

 gränser. De synas dels vara individuella, dels af lokalen beroende variationer. 

 I samma grad som .stiftfärgen varierar, så vexla de inre och mellersta holk- 

 fjällen i längd; än äro de temligen korta, ej nående öfver de outslagna blom- 

 morna, än långt öfverskjutande dessa. I förra fallet äro fjällen vanligen bredare 

 och hafva mera afstympad spets, I senare fallet äro de öfver midten hastigare 

 hopdragna i en något smalare och längre, jembred spets. Mellan dessa varia- 

 tioner finnas ej heller några gränser Ligulae variera med föga till ganska 

 rikligt och kort cilierade tänder. Akladiet blir ofta så förkortadt, att topp- 

 holken till större eller mindre del hopväxer med sidoholken. Med alla dessa 

 vexlingar, hvarigenom denna form till en del af sina karaktärer liknar den ena 

 eller andra af de båda föregående, är den likväl lätt att skilja från dem, fram- 

 för allt genom sina bredare fjäll och skarpare, jemnare och mera framåtrigtadt 

 tandade, smalare och spetsigare blad, hvilka med undantag af de yttersta, som 

 ibland kunna ha tvär bas, alltid ha på skaften långt nedlöpande skifva. 



Anträffad i Jemtland, Storlien, med både gula och mörka stift (S. Alm- 

 quist, E. T. Sundelin); Åreskutan (S. Almquist); på Mörvikshummeln (A. Mag- 

 nusson); Snasahögen (S. Almojuist) med mörka stift; Enafors (E. Adlerz) och 

 Enaforsholm (E. T. Sundelin); Handöl (S. Almquist, E. Adlerz, Fr. Lönn- 

 kvist); Klocka (S. Almojjist); Bunnerviken, Lagön nära Granö i Annsjön och 

 vid Vallbo lappkapell (C. J. Johansson); Ottsjön (M. Elfstrand); Enbogen 



