IoS ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N:0 4. 



gulaktiga glandier och spridda till talrika, fina hår med smal bas samt fina, 

 mer eller mindre bågböjda holkskaft. De inre basalbladen och rosettbladen 

 äro vanligen synnerligen karaktäristiska genom sin vid basen utvecklade, skarpa 

 och ofta sylbvassa tandning och genom att den öfre delen är mer eller mindre 

 helbräddad och något ofvan midten bredast med mer eller mindre konvexa, i 

 en kortare eller längre, skarp spets sammanlöpande kanter. Hithörande former 

 äro närmast beslägtade med // obnubilum Norrl. och närstående, hvilka äfven 

 äga samma bladform och tandning mer eller mindre utpräglad. Sannolikt äro 

 de äfven, som jag nämnt, något beslägtade med föregående. 



I. H. ^ovaliceps Norrl. 



H. *ovaliceps Norrl. Bidr. etc. p. 82 et Hier. exs. n. 92 & 92 b. — 

 H. ovaliceps Elfstr. Bot. utfl. etc. p. 52 — . H. ovaliceps Dahlst., Herb. Hier. 

 Scand., Cent. III, n. 38. — H. ovaliceps, Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. 

 V, n. 10, 11. 



Jemför J. P. Norrlins beskrifning på anförda ställe! 



H. ^ovaliceps är mycket variabel såväl till bladtändernas längd och rik- 

 lighet som till stjelkbladens antal. Basalbladen hafva än skarp och djup samt 

 tät tandning, än äro de endast glest korttandade till nästan helbräddade. Stjelk- 

 bladen vexla från 1 till 3, vid basen djupt och vanligen fint syltandade eller någon 

 gång med bredare och tätare fliktänder, stundom nästan helbräddade och linie- 

 smala, då endast ett är utveckladt. Holkarne variera äfven till enkelhårens rik- 

 lighet liksom till fjällens färg och äro äfven betydligt vexlande till längden. 

 På en del lokaler äro de gulaktigt grågröna med gulknappiga glandier och längre 

 hvitspetsade hår, på andra lokaler bli de mera grönaktigt svartbruna med mörka 

 glandier och kort hvitspetsade till nästan svarta hår. Omkring den typiska 

 formen, sådan Norrlin utdelat den i sina exsiccater, gruppera sig flera modifika- 

 tioner eller måhända svagare variationer dels med rikligare och ofta mörka hår 

 bland holkarnes glandier, dels med enstaka eller glesa hår bland i allmänhet 

 mindre talrika glandier; dessa senare former närma sig ofta i hög grad H. *steno- 

 don Elfstr., hvilken alldeles saknar hår bland de på holkar och skaft sparsam- 

 mare glandierna, och bevisa den nära slägtskapen med den sistnämda. Andra 

 former med få hår på holkarne och mörka glandier samt mörkare holkfjäll få, 

 när de på samma gång hafva kort och glest tandade eller nästan helbräddade 

 blad, en stor likhet med H. *subcordatum Elfstr., h vilket visar att förvandt- 

 skapen med denna äfven är rätt stor. Dessa senare former ha, då glandierna 

 äro något glesare, rätt stora likheter med den mycket närbeslägtade H. *frans- 

 iens (Lbg.). Former med rikare hårighet på holkarne erinra ibland om H. 

 *pamiulatum, hvilken måhända endast är att betrakta som en ytterlighetsvarietet, 

 ibland om H. *picinum, hvilken att döma af några former från nordliga Norge 

 torde vara sammanbunden såväl med dessa rikhårigare former af H. *ovaliceps 

 som med H. *transiéns. Det synes mig af allt detta framgå, att formerna 

 inom denna artgrupp ännu ej på alla delar af sitt utbredningsområde fullt diffe- 

 rentierat sig från hvarandra, utan här och der äro förbundna genom kvarstå- 

 ende mellanformer, liksom att några af dem, isynnerhet H. *ova/iceps, ännu 



